ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/5472/25
категорія 106020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася представниця ОСОБА_1 - Перевишко Л.О. із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 по невиплаті йому грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 01.12.2024 по 31.12.2024 та з 01.01.2025 по 16.01.2025 включно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити йому грошове забезпечення та додаткову винагороду за період з 01.12.2024 по 31.12.2024 та з 01.01.2025 по 16.01.2025 включно.
Заявлені вимоги представниця обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 (далі - позивач) призваний по мобілізації 06.07.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 та зарахований до списків Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій проходив службу та за грудень 2024 року і з 01.01.2025 по 16.01.2025 безпідставно не отримував грошове забезпечення. 
Пояснює, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2025 №17 позивача увільнено від займаної посади та зараховано до списків особового складу, який знаходиться у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 з 17.01.2025, як особу щодо якої застосовано запобіжний захід кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою, чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні, до скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбування покарання. Відповідно до пункту 3 розділу XXIX наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (зі змінами) на підставі ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 17.01.2025 у справі № 295/702/25 кримінального провадження № 1-кс/295/482/25 позивачу призупинено виплату грошового забезпечення та знято зі всіх видів забезпечення. З огляду на викладене вважає, що позивач має право на невиплачене грошове забезпечення за грудень 2024 року і з 01.01.2025 по 16.01.2025, так як підстави для його невиплати за такий період були відсутні.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 прийнято до провадження позовну заяву та відкрите провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.
31.03.2024 представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Пояснив, що зарахування грошового забезпечення на карткові рахунки військовослужбовців за грудень 2024 року відбулося 17.01.2025, тобто в день призупинення виплати. Виплата грошового забезпечення у спірний період не здійснена, оскільки відповідно до п. 8 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260) грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий. Отже, в січні відбувається виплата на грудень, а відповідно за січень - у лютому. При цьому, відповідно до положень Порядку № 260 призупиняється саме виплата грошового забезпечення, що і було виконано Військовою частиною НОМЕР_1 , оскільки відповідно до карткового особового рахунку ОСОБА_1 за період з 01.12.2024 по 16.01.2025 йому нараховано 30 846,56 грн та буде виплачене після повернення позивача до виконання службових обов`язків за посадою. 
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи у ході судового розгляду справи, встановлено наступні факти.
ОСОБА_1 призваний по мобілізації 06.07.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 та зарахований відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2022 №17 до списків особового складу останньої та на всі види забезпечення, ВОС 790037Д, посада - водій, військове звання рядовий. 
У подальшому позивача переведено на посаду командира 2 відділення 3 автомобільного взводу підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна автомобільної роти підвозу продовольства, речового і військово-технічного майна батальйону матеріально-технічного забезпечення Військової частини та присвоєно звання молодший сержант.
13.01.2025 у приміщенні ТОВ "Нова Пошта" в посилці, відправленої від імені позивача на ім`я ОСОБА_2 виявлені предмети, схожі на набої. За встановленим фактом старшим слідчим Відділу поліції №1 Житомирського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 12025060410000041. Такі дії працівниками поліції кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України. 
У подальшому, ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 17.01.2025 у справі № 295/702/25 відносно позивача, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 Кримінального кодексу України, обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю. На підставі судового рішення (ухвали) наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2025 №17 позивача увільнено від займаної посади та зараховано до списків особового складу, який знаходиться у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 з 17.01.2025 та призупинено йому виплату грошового забезпечення, знято з усіх видів забезпечення.
У період з 01.12.2024 по 31.12.2024 та з 01.01.2025 по 16.01.2025 грошове забезпечення та додаткову винагороду позивач не отримував, що слугувало підставою для звернення до суду із даними позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.
За визначенням ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Аналогічне за суттю визначення включено законодавцем до ч.1 ст.1 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VIII), де указано, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
Тож на військовослужбовців повною мірою мають поширюватись принципи державної служби, сформульовані законодавцем у положеннях ч.1 ст.4 Закону № 889-VIII, відповідно до якої державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів: 1) верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави; 2) законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, англійською мовою, а також мовою корінних народів або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону; 4) патріотизму - відданість та вірне служіння Українському народові; 5) доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень; 6) ефективності - раціональне і результативне використання ресурсів для досягнення цілей державної політики; 7) забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження; 8) політичної неупередженості - недопущення впливу політичних поглядів на дії та рішення державного службовця, а також утримання від демонстрації свого ставлення до політичних партій, демонстрації власних політичних поглядів під час виконання посадових обов`язків; 9) прозорості - відкритість інформації про діяльність державного службовця, крім випадків, визначених Конституцією та законами України; 10) стабільності 
Окрім того, суд зважає, що у розумінні ст.1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999 за № 551-XIV) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Суд відзначає, що за положеннями ч.2 ст.24 Закону № 2232-ХІІ під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану для військовослужбовців, яким судовим рішенням, що набрало законної сили, призначено кримінальне покарання у виді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, звільнено від відбування покарання на підставі амністії, а також яких звільнено від відбування покарання з випробуванням, з дня прибуття їх до військових частин (місць проходження військової служби) військова служба та дія контракту продовжуються, поновлюються виплата грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення, пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом ухвалено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством України для військовослужбовців.
За весь час безпідставного призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюється недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Військовослужбовці, стосовно яких судом постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності на підставі, передбаченій частиною п`ятою статті 401 Кримінального кодексу України, зобов`язані невідкладно, але не пізніше трьох діб після набрання такою ухвалою законної сили, прибути до вказаних в ухвалі військових частин (місць проходження військової служби) для продовження проходження військової служби. З дня прибуття до військових частини (місць проходження військової служби), але не пізніше набрання такою ухвалою законної сили, для таких військовослужбовців військова служба та дія контракту продовжуються, поновлюються виплата грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення, пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України.
Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.
У силу спеціального застереження абз.3 ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Також у силу спеціального застереження абз.4 ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
За приписами абз.6 ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Згідно з абз.7 ч.2 ст.24 Закону № 2232-ХІІ "Про військовий обовязок і військову службу" військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.
Положення абз.8 ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ передбачено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Відповідно до абз.9 ч.2 ст.24 Закону № 2232-ХІІ за весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
З положень наведених норм права чітко та однозначно випливає, що строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, а за строк призупинення військової служби виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення виключно у випадку, коли: 1) відносно військовослужбовця винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили; 2) відносно військовослужбовця закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.
Застосовуючи положення наведених норм права до установлених на підставі приєднаних до матеріалів справи доказів та встановлених обставин спору, суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин відносно позивача не було ані винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, ані закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.
Тож, враховуючи ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що у даному конкретному випадку у межах спірних правовідносин позивач об`єктивно не міг набути ані легітимних очікувань, ані законних сподівань на отримання нарахованого, однак не виплаченого грошового забезпечення за грудень 2022 року та з 01.01.2025 по 16.01.2025.
Слід наголосити, що виплата грошового забезпечення на момент розгляду справи призупинена на законних підставах та підстав для його поновлення у ході судового розгляду не встановлено, обставини, які слугували його призупиненню на даний час не відпали.
Відсутність факту порушення права позивача доводиться існуванням діючого наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 17 від 17.01.2025, прийнятого на підставі ухвали Богунського районного суду міста Житомира постановленої у справі № 295/702/25, яким у свою чергу призупинено виплату грошового забезпечення позивача.
Як свідчить зміст карткового особового рахунку ОСОБА_1 , йому за період з 01.12.2024 по 16.01.2025 нараховано 30 846,56 грн, однак виплата такого призупинена до повернення позивача до виконання службових обов`язків за посадою.
Проаналізувавши встановлені обставини справи, суд вважає звернути увагу на той факт, що відповідач не заперечує наявного у позивача права на грошове забезпечення у спірний період, однак на даний час позбавлений можливості здійснити виплату такого, у зв`язку із реалізацією наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 17 від 17.01.2025, яким призупинено нарахування та виплату такого.
До того ж, суд зважає, що усупереч ч.5 ст.44, ч.2 ст.79, ч.4 ст.161 КАС України заявник у ході розгляду справи не подав до суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доброчесності та нездоланної вимушеності власної поведінки у межах спірних правовідносин. 
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями ст.90 КАС України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
З огляду на викладене підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд, 

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП:: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 12 січня 2026 р.

12.01.26