ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/187/26 Справа № 712/8792/25 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України	Головуючий у І інстанції ОСОБА_1    Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді	ОСОБА_2 ,	
суддів	ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 	
при секретарі за участі: прокурора	ОСОБА_5 ,   ОСОБА_6 ,	
обвинуваченого	ОСОБА_7  (в режимі відеоконференції),	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 12025250310002123 від 13.06.2025 за апеляційною скаргою прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_8 з доповненнями на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2025 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бехтери Голопристанського району Херсонської області, громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, неодружений, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 27.05.2009 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений 25.03.2011 умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 24 дні;
- 25.07.2012 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі ст. 70, 71 КК України, на 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 27.04.2016 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 17 днів;
- 09.09.2020 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, на 3 роки позбавлення волі, звільнений 30.03.2023 по відбуттю строку покарання,
засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 3 (три) роки та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
У порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речового доказу.
У с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 10.06.2025 о 17 год 44 хв зайшов до приміщення магазину «Файно Маркет» ТОВ «Вересень Плюс», який розташований за адресою: м. Черкаси, вул. В`ячеслава Чорновола 122/41, де, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану який введено в дію відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в подальшому неодноразово продовжений, останній раз Указом Президента України № 235/2023 з 05 год 30 хв 09.05.2025 строком на 90 діб, шляхом вільного доступу, взяв пластиковий кошик для товару, який знаходився на вході в магазин, після чого у період часу з 17 год 44 хв по 17 год 51 хв з торгових полиць вказаного магазину викрав наступні товари: віскі Jack Daniel’s Old No. 7 40% об`ємом 0,7 л в кількості 1 шт., вартістю 713,15 грн; лікер Jack Daniel’s Tennessee Honey 35% 0,5 л в кількості 2 шт., вартістю 505, 82 грн за одиницю; віскі Old Smuggler 40% 0,7л в кількості 1 шт., вартістю 472, 49 грн; ром El Galipote Dark Rum 40% 0,7л в кількості 1 шт., вартістю 293,32 грн; шоколад Roshen Lacmi тірамісу з печивом 270г в кількості 3 шт., вартістю 166,65 грн за одиницю; згущене молоко ПМК з цукром 440 г в кількості 2 шт., вартістю 58,32 грн за одиницю; згущене молоко ПМК з цукром 8,5 % 370 г в кількості 1 шт., вартістю 42,49 грн; чай Hillway Classic Green зел. лист. 100 г в кількості 1 шт., вартістю 70, 82 грн; ковбаса Салтівська Браун-швейгська С/К В/Г 70% загальною вагою 1,096 кг, вартістю 530,49 грн, які поклав до пластикового кошику для товару ТУКО 33л салатового кольору, вартість якого становить 416,67 грн та, утримуючи кошик з товаром при собі, покинув магазин не розрахувавшись за вказаний товар, чим спричинив ТОВ «Вересень Плюс» матеріальну шкоду на загальну суму 4223 грн 50 коп.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.07.2025 в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим і засудити за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі. 
Посилаючись на положення ст. 50, 65, 75, роз`яснення Пленуму ВСУ, викладені у постанові від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», прокурор зазначає про безпідставність звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, оскільки таке звільнення не відповідатиме меті покарання.
Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не надано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також характеризуючим його особу даним про те, що він не має сталих соціальних зв`язків, не займається суспільно корисною працею і не має джерела доходів, раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення корисливих злочинів, однак належних висновків для себе не зробив, що вказує на його схильність до протиправної поведінки. 

У доповненнях до апеляційної скарги прокурор, посилаючись на вимоги п. 4 ч. 2 ст. 374 КПК України та роз`яснення Пленуму ВСУ від 29.06.1990 № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», також вказує про необхідність зазначення у вступній частині вироку незнятих та непогашених судимостей ОСОБА_7 , а саме на його засудження: 27.05.2009 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі; 25.07.2012 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України на 6 років позбавлення волі; 09.09.2020 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився представник потерпілого ТОВ «Вересень Плюс» ОСОБА_9 , який в заяві від 27.10.2025 просив судовий розгляд проводити за його відсутності. Крім того висловив позицію потерпілої сторони щодо призначення обвинуваченому суворої міри покарання, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України. Наведене, з огляду на приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених прокурором вимог. 
Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурора в підтримку апеляційної скарги з доповненнями з наведених в них доводів, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення апеляційних вимог сторони обвинувачення, зазначаючи про достатність призначеного йому покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційної скарги з доповненнями, повторно дослідивши дані, що характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора з доповненнями належить до задоволення.
За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального, кримінального процесуального закону.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам провадження, ґрунтуються на доказах, досліджених судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України і учасниками судового провадження не оспорюються та не заперечуються.
З кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, колегія суддів погоджується.
Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції дотримана.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_7 , місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винуватого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання
Вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах передбачених санкцією ч. 4 ст. 185 КК України стороною обвинувачення не оскаржується і колегія суддів визнає його необхідним, достатнім, справедливим, таким, що слугуватиме перевихованню обвинуваченого та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.
Підстав для застосування до призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання положень ст. 69 КК України, під час апеляційного розгляду не встановлено. 
Разом з цим колегія суддів визнає слушними твердження сторони обвинувачення про неможливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК України та зауважує про таке.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин, призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного і інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
При цьому таке рішення, з огляду на положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», судом має бути належним чином мотивоване.
У рішенні у справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002, Європейського суду з прав людини зазначив про те, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що він служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз …суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд, обмежившись перерахуванням обставин визначених ст. 65 КК України, які ним враховані при призначенні покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, не навів будь-яких мотивів, з яких дійшов висновку про те, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства.
Установлено, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий. Крім того він щиро розкаявся у вчиненому, що є обставиною, що пом`якшує його покарання та вчинив рецидив злочинів, що є обставиною, що його обтяжує.
Також ОСОБА_7 неодружений, утриманців не має, не працює, отже не має законних джерел доходу, що опосередковано вказує на обґрунтовану можливість продовження ним злочинної діяльності.
На переконання колегії суддів, тяжкість кримінального правопорушення, обставини його вчинення, наведені дані про особу ОСОБА_7 , який раніше тричі був судимий, у тому числі за аналогічні злочини корисливої спрямованості, останній раз 09.09.2020, однак належних висновків для себе не зробив і через незначний проміжок часу після звільнення по відбуттю строку покарання, вчинив новий, умисний, тяжкий злочин проти власності, що, у своїй сукупності, не дає достатніх підстав для застосування щодо нього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З огляду на наведене така форма відбування покарання ОСОБА_7 в умовах ізоляції від суспільства, без застосування положень ст. 75 КК України, є співмірною за вчиненим ним злочинним діянням, а також доцільним та ефективним заходом примусу в аспекті превенції вчинення як власне обвинуваченим, так і іншими особами кримінальних правопорушень, а його звільнення від реального відбування покарання, за встановлених судами першої та апеляційної інстанції обставин, не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання, не стане запорукою перевиховання ОСОБА_7 та у цілому негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримуватися норм закону.
Даних про те, що за станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_7 не може відбувати покарання пов`язане з реальним позбавленням волі, матеріали кримінального провадження не містять.
Колегія суддів визнає доречними посилання сторони обвинувачення, викладені в доповненнях до апеляційної скарги, про те, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не в повному обсязі дотримано положення п. 4 ч. 2 ст. 374 КПК України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в постанові від 29.06.1990 № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».
Пунктом 4 частиною 2 статті 374 КПК України та пунктом 14 наведеної вище постанови Пленуму передбачено, що у вступній частині вироку зазначається, зокрема відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи. До таких відомостей належать дані про непогашені та незняті судимості.
Разом з цим, під час ухвалення вироку Соснівським районним судом хоча і зазначено про те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, останній раз 09.09.2020 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, однак у вступній його частині не наведено перелік усіх незнятих і непогашених судимостей обвинуваченого, що належить виправити суду апеляційної інстанції.
Оскільки колегія суддів, задовольняючи апеляційні вимоги прокурора погіршує становище обвинуваченого ОСОБА_7 по відношенню до вироку суду першої інстанції, який підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то, на виконання ст. 418, 420 КПК України, ухвалює в цій частині новий вирок у межах повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду скарги на вирок суду першої інстанції, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України. 
Керуючись ч. 15 ст. 615, ст. 404, п. 3 ч. 1 ст. 407, ст. 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_8  з доповненнями задовольнити. 
Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 12.01.2026.
Доповнити вступну частину вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2025 року даними про незняті та непогашені судимості ОСОБА_7 , а саме про його засудження:
- 27.05.2009 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений 25.03.2011 умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 24 дні;
- 25.07.2012 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі ст. 70, 71 КК України, на 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 27.04.2016 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 17 днів.
У решті вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді