Справа № 202/6731/25
Провадження № 2/202/715/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

19 січня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого - судді Мачуського О.М.
за участю: секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2025 року представник ТОВ «Юніт Капітал» - адвокат Тараненко А.І. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 600168249 від 05.02.2021 року в загальному розмірі 54424,93 гривень, а також понесених судових витрат.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 05 лютого 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 600168249 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 14000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, які він зобов`язався повернути, сплативши проценти за користування кредитом, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 
Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, та додаткові угоди до нього, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги за кредитним договором № 600168249 від 05.02.2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 . 
Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, за умовами якого, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права вимоги до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, перелік яких визначено в Реєстрі прав вимоги. Згідно з Реєстром прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року, до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 600168249 від 05.02.2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 
04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю, за умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило, а ТОВ «Юніт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором № 600168249 від 05.02.2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 . 
Таким чином, ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 600168249 від 05.02.2021. Відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення наданого йому кредиту й має заборгованість перед позивачем в розмірі 54424,93 гривень, з яких: 13999,20 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 40425,73 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра Мачуського О.М. від 10 липня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 
Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не подавались.
29 липня 2025 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги ТОВ «Юніт капітал» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На думку відповідача, позивачем не доведено переходу до нього права вимоги за кредитним договором, оскільки не долучено до позову підтвердження сплати первісному кредитору коштів за договором факторингу, як того вимагає закон. Кредитний договір укладено 05.02.2021 року, тобто в момент відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» прав вимоги до ТОВ «Таліон Плюс» (28.11.2018 року) право вимоги до відповідача ще не існувало. Отже, ТОВ «Таліон Плюс» не мало права вимоги до відповідача за кредитним договором й не могло відступити таке право ТОВ «Онлайн Фінанс», яке, в свою чергу, не могло відступити це право ТОВ «Юніт Капітал».
При цьому, надані позивачем кредитних договір, договори факторингу, реєстр боржників, розрахунок заборгованості, відповідач вважає неналежними доказами, оскільки вони доводять перехід прав від первісного кредитора до позивача, однак жодним чином не підтверджують наявність права вимоги кредиторів. Разом з тим, реєстри права вимоги не документами, які підтверджують факти передачі кредитних коштів й не можуть бути доказами на підтвердження доводів про існування будь-яких кредитних зобов`язань відповідача перед позивачем.
В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження надання ОСОБА_1 кредитних коштів й первинних документів, що підтверджували б виникнення у відповідача заборгованості за кредитним договором. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не дає можливості перевірити порядок нарахування відсотків та зробити висновок, що заборгованість виникла саме в наслідок порушення відповідачем умов кредитного договору. Також відповідач зазначив, що сума заборгованості по відсотках в розмірі 40425,73 гривень, нарахована з порушенням вимог чинного законодавства, яким встановлено, що проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, при стягнення з відповідача заборгованості необхідно керуватися обумовленими між сторонами кредитного договору умовами, якими визначено, що вартість кредиту (16352,00 гривень) і строк кредитування. 
Також відповідач зазначив, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката неспівмірним зі складністю справи(малозначна), ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг (виконаних робіт), й не відповідає критерію розумності, а стягнення їх в повному обсязі є надмірним для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат.
05 вересня 2025 року представник ТОВ «Юніт Капітал» - Хлопкова М.С. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» додаткові пояснення в яких зазначила, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є небанківською фінансовою установою, а тому, на виконання умов кредитного договору, ініціювало платіжну операцію шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування на рахунок отримувача (відповідача) й надав Довідку та письмові пояснення про те, що відповідне перерахування було здійснено успішно. Це доводить факт отримання відповідачем коштів, а отже зобов`язання останнього за кредитним договором. 
Факт отримання кредитних коштів відповідачем є підтвердженням дійсності укладеного кредитного договору між сторонами, є достатнім доказом існування кредитного зобов`язання та підтверджує правомірність вимог позивача щодо виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором. Крім того, відповідач, частково виконував умови кредитного договору, що свідчить про усвідомлення ним існування даного договору та визнання зобов`язання за ним. Окрім того, при зверненні до суду з позовом, позивачем заявлено клопотання про витребування первинних бухгалтерських документів, що беззаперечно підтвердить факт переказу коштів з рахунків ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та зарахування їх на картку відповідача.
Розрахунки заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», є належними, повними та вичерпними доказами заборгованості, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення сум, які стягуються, зокрема, таблиці з даними та обчисленнями, з яких можна зрозуміти яким чином отримано результат. При цьому, алгоритм нарахування відсотків узгоджується з умовами Кредитного договору, зокрема, пунктів 1.2., 1.3., 1.4., 1.7., 4.3. Долучена до матеріалів справи виписка з особового рахунку боржника є належним та допустимим доказом. Сума заборгованості, зазначена у виписці, не є результатом нарахувань, здійснених позивачем, але відображає фактичний обсяг боргових зобов`язань, які були нараховані попередніми кредиторами та за якими Позивач набув право вимоги в порядку, передбаченому статтею 516 ЦК України. На думку представника позивача, розрахунки заборгованості, надані попередніми кредиторами й позивачем, в сукупності з платіжними дорученнями про перерахування коштів, є беззаперечними доказами факту заборгованості, а отже позовні вимоги в цій частині доведені позивачем в повній мірі.
Також представник позивача зазначила, що передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. Реєстр прав вимоги від 11.05.2021 року до договору факторингу від № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладено через три місяці після укладення кредитного договору № 600168249 від 05.02.2021. Отже, право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» вже після укладання Кредитного договору № 600168249 від 05.02.2021.
На підставі Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року та реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року до Договору факторингу, ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги до Відповідача на загальну суму 54424,93 грн. 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №04/06/25-Ю, за яким до позивача перейшло право вимоги до відповідача. 
Для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) Первісного кредитора, до позовної заяви долучено Акти звірки взаємних розрахунків та Протоколи узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги, що підтверджують фінансування на кожному етапі переходу права вимоги. 
Враховуючи наведене, укладання договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з ОСОБА_1 , не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги по кредитному договору № 600168249 від 05.02.2021р. передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому Позивачу на підставі Реєстрів, які оформлені належним чином. Подані витяги з реєстрів прав вимоги за договорами факторингу відповідають вимогам, встановленим законодавством України.
03 жовтня 2025 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення в яких зазначив, що в матеріалах справи відсутній розрахунок, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також зробити висновок, що заборгованість виникла внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови договору порушені відповідачем. При цьому, позичальник має сплачувати проценти за користування кредитом, лише в межах строку договору, а після закінчення такого строку, у разі прострочення виконання зобов`язання, застосовуються положення ст. 625 ЦК України.
При стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між сторонами кредитного договору умовами, якими визначено вартість кредиту і строк кредитування, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженою строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементом загального конституційного принципу верховенства права.
07 жовтня 2025 року представник ТОВ «Юніт Капітал» - Хлопкова М.С. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» додаткові пояснення в яких зазначила, що при заповненні Заявки на кредит відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. Враховуючи повну цивільну дієздатність відповідача, відповідність кредитного договору законодавчим актам та відсутність жодних підтверджень доводам відповідача, позиція останнього щодо недоведеності укладання кредитного договору є неаргументованою та невмотивованою, а лише є намаганням ввести суд в оману та небажання сплачувати заборгованість. Наданими доказами позивач довів факт отримання відповідачем коштів, а отже й зобов`язання останнього за кредитним договором. 
Розрахунки заборгованості, надані попередніми кредиторами й позивачем в сукупності з платіжними дорученнями про перерахування коштів є беззаперечними доказами факту заборгованості, а отже позовні вимоги доведені позивачем в повній мірі. 
Положення договору узгоджуються з чинним законодавством України, умови нарахування відсотків відповідають передбаченим договором умовам, а сам договір був укладений добровільно, з дотриманням принципу добросовісності. Здійснивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору та правомірності вимог позивача за кредитним договором.
Представник позивача ТОВ «Юніт Капітал» - адвокат Хлопкова М.С. у судове засідання не з`явилась, натомість в прохальній частині позовної заяви зазначила, що просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Білий І.М. у судове засідання не з`явились, натомість представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. 
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав.
Судом встановлено, що 05 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Договір № 600168249 від 05 лютого 2021 року (далі – Кредитний договір № 600168249 від 05 лютого 2021 року, Кредитний договір), за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту 14000,00 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.
Договір № 600168249 від 05 лютого 2021 року укладений в електронній формі, за допомогою ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV5T95J.
Відповідно до пунктів 4.1, 4.4. Кредитного договору, невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України.
Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року справа № справа № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20).
Тобто, судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - www.moneyveo.ua, заповнив заявку та отримання грошових коштів в кредит від 05.02.2021 року, тобто надав всі необхідні дані для встановлення особи й оформлення договору, та шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV5T95J, підписав електронний Договір № 600168249 від 05 лютого 2021 року, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що Договір № 600168249 від 05 лютого 2021 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Отже, між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ЦК України, Законом України «Про електрону комерцію», Законом України «Про електронний цифровий підпис» та Законом України «Про споживче кредитування»
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Відповідно до положень ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України та правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс12 кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору.
У підписаному відповідачем договорі № 600168249 від 05 лютого 2021 року, визначена сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, визначений строк дисконтного періоду та порядок продовження строку дії договору, а отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Згідно з платіжним дорученням № 7f61567d-1aba-4e9f-90e4-b2c758936e1b від 05.02.2021 року, ТОВ «Мілоан» здійснило платіж в сумі 14000,00 гривень, на кредит.рах. № 4149-62XX-XXXX-8128, отримувач: ОСОБА_1 , призначення платежу: Переказ коштів згідно договору № 600168249 від 05.02.2021, ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_2 , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer.
Відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк» від 07.11.2025 року № 20.1.0.0.0/7-251104/67896-БТ, на виконання ухвали суду від 04.09.2025 року про витребування інформації, Банком повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) було емітовано платіжну картку НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за
платіжною карткою № НОМЕР_3 за період 05-02-2021-10-02-2021 р.р. НОМЕР_5 , який був/є фінансовим номером, що знаходиться/знаходився в анкетних даних ОСОБА_1 . Також повідомлено, що по рахунку(ах) НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) було зарахування коштів на суму 14000.00 від 05-02-2021 р.
Наведене підтверджує, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 14000,00 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_2 , яку останнім вказано особисто при укладанні кредитного договору.
Отже, факт надання відповідачу грошових коштів первісним кредитором підтверджується сукупністю наявних у справі доказів, зокрема, самим Договором № 600168249 від 05 лютого 2021 року, який є дійсним, в силу статті 204 ЦК України.
Відповідач хоча й оспорював факт надання йому кредитних коштів, однак отримані в ході розгляду справи докази, повністю спростовують ці заперечення.
В свою чергу, відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти та здійснюючи часткове погашення платежів за договором.
Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яка відповідно до складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку станом на 11.05.2021 року складає 37038,01 гривень, з яких: 13999,20 гривень – сума основного боргу; 23038,81 гривень – заборгованість по процентам. 
Щодо наявності у ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги до відповідача за кредитним Договором № 600168249 від 05 лютого 2021 року, суд зазначає наступне.
28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (далі – Договір № 28/1118-01).
Надана копія договору факторингу №28/1118-01від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта,ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», до фактора,ТОВ «Таліон Плюс».
Відповідно до п. 8.2. Договору № 28/1118-01 строк дії цього договору закінчується 28 листопада 2019 року.
28 листопада 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої строк дії договору факторингу 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року продовжено до 31 грудня 2020 року. 
31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою продовжено строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року за № 28/1118-01. 
Крім того, між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено: додаткову угоду № 27 від 31.12.2021 року, якою продовжено строк дії договору 28/1118-01 до 31 грудня 2022 року; додаткову угоду № 31 від 31.12.2022 року, якою продовжено строк дії договору 28/1118-01 до 31 грудня 2023 року; додаткову угоду№32, якою продовжено строк дії договору 28/1118-01 до 31 грудня 2024 року. При цьому, інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, в редакції від 31 грудня 2020 року. 
Згідно з п.п. 1.3. Договору № 28/1118-01 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 
Відповідно до п. 2.1. Договору № 28/1118-01 клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених Договором. 
Згідно п. 4.1. Договору № 28/1118-01 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Відтак, договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частино договору факторингу. 
Згідно даних витягу з Реєстру прав вимоги № 133 від 11.05.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, ТОВ «Таліон плюс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 600168249 від 05 лютого 2021 року в розмірі 37038,01 гривень, з яких: 13999,20 гривень – сума основного боргу; 23038,81 гривень – заборгованість по процентам. 
Даний Реєстр відступлення прав за кредитним договором № 600168249 від 05 лютого 2021 року укладений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» 11.05.2021 року, тобто у межах продовженого строку дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року й містить підписи уповноважених осіб сторін, які скріплені печатками товариств.
Факт передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) первісного кредитора зі сторони ТОВ «Таліон Плюс» згідно Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимоги № 133 від 11.05.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків та Протоколом узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги.
Таким чином, на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», останнє набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 899061407 від 14.12.2022 року.
Відповідно до складеного ТОВ «Таліон Плюс» розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 600168249 від 05 лютого 2021, станом на 31.08.2023 року склала 54424,93 гривень, з яких: 13999,20,00 гривень – сума основного боргу; 40425,73 гривень – заборгованість по процентам. 
Згідно з п. 5.3.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатись Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року (далі - Договір №05/0820/01).
Відповідно до п.8.6 Договору №05/0820/01 додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома Сторонами та становлять його невід`ємну частину. 
Також, між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено: Додаткову угоду № 2 від 03 серпня 2021 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, відповідно до якої строк дії договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року продовжено до 31 грудня 2022 року; Додаткову угоду № 3 від 30 грудня 2022 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, відповідно до якої строк дії договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року продовжено до 30.12.2024 включно. Всі інші умови залишились без змін.
Відповідно до п. 1.3. Договору №05/0820/01 під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом п. 2.1. Договору № 05/0820-01 визначено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 
Згідно з п. 4.1 договору № 05/0820-01 право вимоги переходить від клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру права вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 600168249 від 05 лютого 2021 року в розмірі 54424,93 гривень, з яких: 13999,20 гривень – сума основного боргу; 40425,73 гривень – заборгованість по процентам. 
Даний Реєстр відступлення прав за кредитним договором № 600168249 від 05 лютого 2021 року укладений ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 05.02.2021 року, тобто у межах продовженого строку дії договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року й містить підписи уповноважених осіб сторін, які скріплені печатками товариств.
Факт передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) ТОВ «Таліон Плюс» зі сторони ТОВ «ФК «Онлайн Фінанас» згідно Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року підтверджується Протоколом узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги від 31.08.2023 року та платіжною інструкцією в національній валюті від 31 серпня 2023 року № 4586.
Таким чином, на підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», останнє набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 899061407 від 14.12.2022 року.
Відповідно до п.п. 5.3.3 Договору № 05/0820-01 Фактор має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб
04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року (далі – Договір № 04/06/25-Ю).
Відповідно до п.1.1. Договору № 04/06/25-Ю фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги.
Згідно з п.9.3. Договору №04/06/25-Ю строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.2. цього Договору, та закінчується 30 жовтня 2026 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором.
Згідно з витягом з реєстру боржників від 04.06.2025 року до Договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 року, до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 600168249 від 05 лютого 2021 року в розмірі 54424,93 гривень, з яких: 13999,20 гривень – сума основного боргу; 40425,73 гривень – заборгованість по процентам. 
Факт передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зі сторони ТОВ «Юніт Капітал» за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі Боржників № б/н від 04.06.2025 до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 25 червня 2025 року № 483.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Отже, до ТОВ «Юніт Капітал» відповідно до укладених Договорів факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року з додатковими угодами до нього, № 05/0820-01 від 05.08.2020 року з додатковими угодами до нього, № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року, перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 600168249 від 05 лютого 2021 року.
Після отримання права вимоги до відповідача ОСОБА_1 , ТОВ «Юніт Капітал» не здійснювало жодних нарахувань, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за договором не виконував. Згідно з Випискою особового рахунку за кредитним договором № 600168249 від 05 лютого 2021 року, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість в розмірі 54424,93 гривень, з яких: 13999,20 гривень – сума основного боргу; 40425,73 гривень – заборгованість по процентам. 
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Судом враховується, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув фактично отримані за кредитним договором кредитні кошти (тіло кредиту) в розмірі 13999,20 гривень, а тому має заборгованість перед правонаступником кредитодавця - ТОВ «Юніт Капітал», яке вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
При цьому, в ході розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б підтверджували виконання ним зобов`язань за кредитним договором чи спростовували б доводи, наведені позивачем.
Вирішуючи питання щодо суми відсотків, яка підлягає сплаті відповідачем за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, Кредитним договором № 600168249 від 05.02.2021 року, передбачено сплату процентів на наступних умовах:
- п. 1.4. сторони погодили, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 1.4.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору (30 днів) нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 204,40 процентів річних, що становить 0,56 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним;
- п. 1.4.2. за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 411,27 процентів річних, що становить 1,13 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. У разі сукупного продовження Дисконтного періоду на строк, що дорівнює чи більше ніж 31 та 46 днів від дати закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, Позичальнику може бути надано додаткову знижку від Індивідуальної процентної ставки, що розраховується в порядку передбаченому Правилами постійно діючої програми «Рівні лояльності», які розміщені на Сайті Кредитодавця;
- п. 1.7. Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку користування Кредитом (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: 1.7.1. зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; 1.7.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.
Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 600168249 від 05.02.2021 року, заборгованість відповідача становить 54424,93 грн., що складається з: 13999,20 грн. - сума заборгованості за тілом; 40425,73 грн. - сума заборгованості за відсотками.
З розрахунків заборгованості вбачається, що відсотки у розмірі 40425,73 грн. розраховані за період з 05.02.2021 року по 04.07.2021 року
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц.
Згідно з довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», та розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 08.03.2021 року вчинив дію, спрямовану на продовження строку користування Кредитом, як того вимагає п. 1.4.2. Кредитного договору, а саме сплатив проценти в сумі 2511,00 гривень, в результаті чого продовжено строк кредитування на 30 днів з процентною ставкою на період продовженого строку – 1,13% в день, кінцева дата оплати 06.04.2021 року.
Крім того, Кредитним договором врегульовано його автоматична пролонгація (продовження строку дії) у разі неповернення кредиту протягом Дисконтного періоду.
На дату закінчення Дисконтного періоду відповідач не сплатив заборгованість за кредитом, що не оспорювалось ОСОБА_1 , а тому строк кредиту продовжено в порядку та на умовах, визначеного саме пунктом 1.7.1. Кредитного договору № 600168249 від 05.02.2021 року (автопролонгація до 90 календарних днів) й нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалось в порядку, визначеному п. 1.7.2., з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.
У даному випадку, строк виконання зобов`язання у повному обсязі настав 04.07.2021 року (не більше, ніж 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду, який закінчувався 07.03.2021 року, та продовжений позичальником до 06.04.2021 року).
Таким чином, відсотки в сумі 40425,73 гривень, розраховані первісним кредитором та його правонаступником відповідно до умов договору: за період з 05 лютого 2021 року по 06 квітня 2021 року в порядку, визначеному п. 1.4. Кредитного договору; за період з 07 квітня 2021 року по 04 липня 2021 року, в порядку, визначеному п. 1.7. Кредитного договору.
Однак зазначений розмір процентів значно перевищує заборгованість за тілом кредиту – 13999,20 грн.
Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування, які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. На думку суду, укладення ОСОБА_1 договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. 
Отже, суд враховує, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. 
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Первісний кредитор, правонаступником якого позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення кредитного договору на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками – фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 (провадження № 61-92св24).
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови визначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Застосовуючи аналогію та враховуючи, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за процентами в розмірі 40425,73 грн. є значно більшою за суму заборгованості по кредиту, що складає 13999,20 грн., тобто є несправедливою у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд доходить висновку про необхідність зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів.
За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи, що в установлені договором строки відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача, який є правонаступником кредитора, заборгованість за Договором № 600168249 від 05.02.2021 року, в розмірі 27998,40 гривень, що складається з непогашеного тіла кредиту в сумі 13999,20 гривень, а також частини обумовлених договором відсотків у розмірі 13999,20 грн.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2011 року, остаточне 10.05.2011).
З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не пливають на вищезазначений висновок суду.
Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.
Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Між АБ «Тараненко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року. В пункті 3.6 даного Договору сторони погодили, що сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь клієнта сплачується на користь адвоката не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клієнта. Також, 05.06.2025 року між АБ «Тараненко та партнери» в особі керуючого бюро - адвоката Тараненка А.І. та ТОВ «Юніт Капітал» в особі Директора Хлопкової М.С. укладено Додаткову угоду № 25770560599 до Договору про надання правничої допомоги 05/06/25-01 від 05.06.2025 року.
Обсяг виконаних робіт визначений в Акті прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 року, який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги 05/06/25-01 від 05.06.2025 року. Згідно з даним актом, позивачу надано правову допомогу на суму 7000,00 гривень.
При цьому, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (Постанова Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).
У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним із часом витраченим адвокатом, складністю справи й обсягом наданих адвокатом послуг, що по суті є клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Так, вирішуючи питання розподілу витрат на правову допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час, тощо.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи вимоги діючого законодавства, а також позицію відповідача, яким надано заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу, оцінюючи наявні у справі докази, суть спору, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру до 5000 гривень.
Саме таких розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідає критеріям, закріпленим ЦПК України, зокрема, принципам співмірності, реальності та розумності судових витрат.
Також, за звернення до суду з позовною заявою в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», позивачем ТОВ «Юніт Капітал» були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 гривень.
Відповідно до 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» підлягають частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1246,18 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2572,20 гривень.
Керуючись ст. ст. 16, 526-530, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд.4, літ.А, офіс 10, заборгованість за Договором № 600168249 від 05.02.2021 року, в розмірі 27998,40 гривень, з яких: 13999,20 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 13999,20 гривень - заборгованість за відсотками. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд.4, літ.А, офіс 10, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1246,18 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2572,20 гривень.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        О.М. Мачуський