П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/200/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк Олег Васильович 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
19 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
В січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просив (з урахуванням ухвали, про закриття провадження в справі в частині позовних вимог):
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 12.11.2024 року №о/р 184150005833 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 11.07.2023 року, відповідно до заяви від 11.07.2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 31.01.1983 року по 18.01.1985 року та з 09.02.1985 року по 20.03.1991 року.
В обґрунтування позову зазначив що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 12.11.2024 року № о/р НОМЕР_1 є незаконним, та таким, що підлягає скасуванню.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 є громадянином України, та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , наявного в матеріалах справи.
Згідно довідки від 26.08.2022 №7726-5002081844 позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу за фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_2 .
Позивач по досягненню 63-річного віку звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, на підставі абз.2 ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 18.07.2023р. №184150005833 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком оскільки відсутній необхідний страховий стаж.
У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 11 років 9 місяців 2 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- період роботи на території російської федерації з 27.04.1981 по 17.05.1981, з 21.05.1981 по 18.11.1981 та з 19.11.1981 по 29.11.1982 згідно довідок №860 від 09.11.2020, №11-11-3030/4480 від 02.12.2020 та №208 від 22.03.2021, оскільки документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
- період підприємницької діяльності з 12.08.1992 по 31.12.2004 згідно довідки №17092 від 26.10.2020, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків.
Згідно рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.04.2024 року в справі № 600/7344/23-а, яке набрало законної сили після перегляду апеляційною інстанцією, адміністративний позов ОСОБА_1 , задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 18.07.2023р. №184150005833 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території російської федерації: 27.04.1981 по 17.05.1981, з 21.05.1981 по 18.11.1981 та з 19.11.1981 по 29.11.1982 згідно довідок №860 від 09.11.2020, №11-11-3030/4480 від 02.12.2020 та №208 від 22.03.2021.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області після зарахування спірних періодів повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2023 про призначення пенсії за віком.
У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.07.2023 про призначення пенсії (відповідно до зобов`язання Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.04.2024 у справі № 600/7344/23-а) 12.11.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення за №187150005833 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Зі змісту рішення встановлено, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.04.2024 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території російської федерації: 27.04.1981 по 17.05.1981, з 21.05.1981 по 18.11.1981 та з 19.11.1981 по 29.11.1982 згідно довідок № 860 від 09.11.2020, № 11-11-3030/4480 від 02.12.2020 та № 208 від 22.03.2021; після зарахування спірних періодів повторно розглянути заву від 11.07.2023 року, про призначення пенсії за віком.
За результатами розгляду документів доданих до заяви встановлено, що до страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності з 12.08.1992 по 31.12.2004 згідно довідки № 17092 від 26.10.2020 року, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду, позивач просив (окрім іншого) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 11.07.2023 року відповідно до заяви від 11.07.2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 31.01.1983 року по 18.01.1985 року та з 09.02.1985 року по 20.03.1991 року. Тобто, предметом розгляд даної справи в частині є протиправність чи/або правомірність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 31.01.1983 року по 18.01.1985 року та з 09.02.1985 року по 20.03.1991 року, який в свою чергу, як свідчать матеріали справи не був предметом розгляду органу пенсійного фонду на момент опрацювання пенсійних документів та прийняття рішення, про призначення чи відмову в призначенні пенсії за віком.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, судом неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Апелянт зазначив про те, що Пенсійний фонд України фактично не приймає до розгляду довідки та документи, видані на тимчасово окупованих територіях України. Після винесення оскаржуваного рішення суду, позивач повторно звернувся до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області, на що отримав рішення про відмову у призначенні пенсії від 10.09.2025 №2000-0304-9/135723 від Головного управління ПФУ в Харківській області, обумовлена зокрема тим, що Україна не визнає документи, видані окупаційними органами та установами, які не входять до правового поля України.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав на правильність висновків суду першої інстанції та просив відмовити в її задоволенні.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до вимог частини 2 статті 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (частина третя статті 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За змістом положень статті 62 Закону України №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, а також за відсутності трудової книжки, як у даному спірному випадку, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а період навчання підтверджується виданими навчальним закладом дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Відповідно до пункту 1.7 розділу І Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, серед іншого, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, серед іншого, уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Як встановлено судом, оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки відсутній необхідний страховий стаж. У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 13 років 4 місяці 2 дні.
Зі змісту рішення встановлено, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.04.2024 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території російської федерації: 27.04.1981 по 17.05.1981, з 21.05.1981 по 18.11.1981 та з 19.11.1981 по 29.11.1982 згідно довідок № 860 від 09.11.2020, № 11-11-3030/4480 від 02.12.2020 та № 208 від 22.03.2021; після зарахування спірних періодів повторно розглянути заву від 11.07.2023 року, про призначення пенсії за віком.
За результатами розгляду документів доданих до заяви встановлено, що до страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності з 12.08.1992 по 31.12.2004 згідно довідки № 17092 від 26.10.2020 року, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив (окрім іншого) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 11.07.2023 року відповідно до заяви від 11.07.2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 31.01.1983 року по 18.01.1985 року та з 09.02.1985 року по 20.03.1991 року.
Тобто, предметом розгляд даної справи в частині є протиправність чи/або правомірність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 31.01.1983 року по 18.01.1985 року та з 09.02.1985 року по 20.03.1991 року, який в свою чергу, як правильно зазначив суд першої інстанції, не був предметом розгляду органу пенсійного фонду на момент опрацювання пенсійних документів та прийняття рішення, про призначення чи відмову в призначенні пенсії за віком.
Водночас завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.
Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.
Крім цього, особа, яка звертається до суду з позовом повинна довести конкретні факти порушення її прав та інтересів, а саме підтвердити, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені і в результаті визнання тих чи інших дій та/або бездіяльності майнові права чи інтерес заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
Тобто, позивач реалізовуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином порушено його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.
Отже, обов`язковою умовою звернення до суду передбачено наявність порушеного права, що, на думку суду, є самостійною підставою для відмови у позові, у разі відсутності такої умови. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
Судовому захисту в адміністративних судах України підлягає лише порушене право, а отже предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.
Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Така ж позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що при прийнятті спірного рішення пенсійним органом не опрацьовувались періоди та документи, які стосуються страхового стажу позивача за період роботи з 31.01.1983 року по 18.01.1985 року та з 09.02.1985 року по 20.03.1991 року. 
Про зарахування вказаного періоду роботи також не йдеться і в рішенні про відмову в призначенні пенсії. Тобто, пенсійний орган не відмовляв в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 31.01.1983 року по 18.01.1985 року та з 09.02.1985 року по 20.03.1991 року.
Водночас суд не наділений повноваженнями підміняти собою орган Пенсійного фонду України та вирішувати питання призначення пенсії або зарахування страхового стажу на підставі документів, які не були предметом адміністративного розгляду відповідачем. Долучені позивачем до матеріалів справи документи, видані на тимчасово окупованій території (так звані «довідки днр»), самі по собі не створюють правових наслідків для призначення пенсії та не можуть бути оцінені судом без здійснення пенсійним органом перевірки їх юридичної значимості. 
При цьому з матеріалів справи прямо вбачається, що відповідач не здійснював перевірку відомостей щодо сплати страхових внесків роботодавцем за спірні періоди роботи позивача, оскільки така перевірка належить виключно до компетенції органів Пенсійного фонду України і не може бути здійснена судом у межах адміністративного провадження.
Сукупність наведених обставин свідчить про відсутність будь-якого рішення, дії чи бездіяльності відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 31.01.1983 року по 18.01.1985 року та з 09.02.1985 року по 20.03.1991 року. За таких умов відсутній спір у публічно-правових відносинах та, відповідно, відсутнє порушене право, яке могло б бути предметом судового захисту. Звернення позивача до суду з вимогами фактично спрямоване на попереднє вирішення питання, що не розглядалося пенсійним органом у встановленому законом порядку, а тому є передчасним та таким, що не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Посилання апелянта на попередні листи та відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, зокрема лист від 07.10.2022 №2400-1702-8/34252, не мають правового значення для вирішення цього спорe, оскільки зазначені відповіді не є рішеннями про призначення чи відмову в призначенні пенсії у розумінні законодавства, не породжують самостійних правових наслідків для позивача та не можуть підміняти собою предмет оскарження у цій справі. 
Твердження апелянта про те, що документи з тимчасово окупованих територій не були відображені у рішенні від 12.11.2024 «саме з цієї причини», не підтверджує доводів апеляційної скарги, а навпаки - підтверджує висновок суду першої інстанції про відсутність спору, адже пенсійним органом не здійснювалася перевірка таких документів.
Посилання апелянта на рішення Головного управління ПФУ в Харківській області від 10.09.2025 №2000-0304-9/135723 є безпідставним, оскільки зазначене рішення прийняте після ухвалення оскаржуваного судового рішення, стосується інших фактичних обставин та іншого адміністративного провадження і не було предметом розгляду суду першої інстанції. Відтак воно не може враховуватися судом апеляційної інстанції та не впливає на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення. 
Разом з тим, таке рішення є самостійним актом суб`єкта владних повноважень та може бути предметом окремого судового оскарження в іншому позові, однак не в межах цієї справи. 
Крім того, зазначене рішення не спростовує встановлену судом відсутність рішення, дії чи бездіяльності відповідача щодо спірних періодів страхового стажу, а отже не підтверджує наявність порушеного права позивача на момент звернення до суду.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідають вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.