ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2026	м. Дніпро	Справа № 904/4210/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код 42399676) 
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 
про стягнення 50 914 грн. 95 коп. 

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ПРОЦЕДУРА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№3994/25 від 31.07.2025) про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 50 914 грн. 95 коп., що складає 45 041 грн. 29 коп. - основного боргу за природний газ, поставлений за договором від 01.10.2025 №03-7391/24-БО-Т постачання природного газу, 3 898 грн. 24 коп. - пені, 381 грн. 30 коп. - 3% річних та 1 594 грн. 12 коп. - інфляційних нарахувань.
Також просить стягнути з відповідача 2 422 грн. 40 коп. - судових витрат.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач у заяві (вх.№34210/25 від 06.08.2025), яка за своїм змістом є відзивом на позовну заяву, просить відмовити у повному обсязі у позові про стягненні з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" коштів у розмірі 50 914,95 грн, в тому числі основний борг - 45 041,29 грн., пеня - 3 898,24 грн, три проценти річних - 381,30 грн, інфляційні втрати - 1 594,12 грн. та посилається на те, що: - Національна гвардія України - військове формування з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України; - військова частина НОМЕР_1 дислокована в місті Дніпро та входить в структуру Національної гвардії України, зареєстрована у встановленому порядку як державна організація в Єдиному реєстрі і у юридичних та фізичних осіб, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; - особовий склад військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з 2014 року виконує службово - бойові завдання в зоні проведення антитерористичної операції та районі проведення операції Об`єднаних сил на Сході України, а також несе службу із забезпечення дотримання правопорядку та охорони громадського порядку м. Дніпро та Дніпропетровської області; - військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, як військовий підрозділ, відіграє важливу роль не тільки для м. Дніпро, але й для нашої держави в цілому; - для забезпечення необхідних умов щодо підтримання життєдіяльності частини та належного виконання поставлених завдань командування військової частини НОМЕР_1 здійснює всі необхідні заходи щодо усіх належних видів забезпечення військовослужбовців, у тому числі комунальними потребами; - юридична особа військової частини НОМЕР_1 є державною організацією, яка фінансується виключно із державного бюджету України, відповідно, усі асигнування та видатки, які виділяються з державного бюджету для потреб військової частини НОМЕР_1 є обмеженими та визначаються до початку наступного року, тобто військова частина є бюджетною установою, саме через це правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб військової частини встановлює Закон України "Про публічні закупівлі" від 25 грудня 2015 року № 922-VIIІ, у зв`язку із цим оплата послуг чи укладення договорів, без проведення відповідної процедури закупівлі не тільки протизаконна, але і практично неможлива, адже укладання таких договорів не допустять державно - фінансові та казначейські органи; - відповідно до статті 10 Закону України "Про публічні закупівлі" забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та укладення договорів про закупівлю, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом; - між військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" було укладено перший Договір (угоду) від 01.10.2024 № 03-7391/24-БО-Т щодо надання послуг з постачання природного газу в період з 01.11.2024 по 31.12.2024 без визначення загальної суми, оплата здійснювалась в межах визначеного об`єму кубометрів природного газу; - з моменту укладення договору та виникнення заборгованості до моменту подання позивачем позовної заяви позивачу було достеменно відомо про існування боргу, однак він не повідомив військову частину про наявність заборгованості, не направляв претензій, не пропонував шляхи урегулювання спору в досудовому порядку; - зазначений борг виник у січні 2025 року, а позовна заява подана лише у липні 2025 року, що свідчить про перевищення строків звернення до суду; - відповідно до статті 232 Господарського кодексу України строк позовної давності за господарськими зобов`язаннями становить 6 місяців, оскільки з моменту виникнення заборгованості минуло значно більше часу, ніж передбачено законом, позивач втратив право на судовий захист у цій частині; - позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за договір 2024 року є необґрунтованим через пропуск строку позовної давності, що є підставою для відмови у їх задоволенні; - позивачем не було дотримано вимог щодо досудового врегулювання спору, а саме, не було направлено жодної претензії або повідомлення про наявність заборгованості, що є порушенням принципів добросовісності та співпраці сторін; - відсутні належні докази, які б свідчили про погодження військовою частиною НОМЕР_1 обсягів споживання послуг та розміру нарахованої заборгованості; - з огляду на значний проміжок часу між виникненням заборгованості та поданням позову, позивач діяв несвоєчасно, що призвело до неможливості своєчасного реагування з боку відповідача; - відповідачем підготовлено лист з пропозицією щодо укладення Мирової угоди з метою врегулювання спірного питання за вищевказаними обставинами, вказаний лист направлено на адресу позивача; - юридична особа військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України є державною організацією, яка фінансується виключно із державного бюджету України, відповідно, усі асигнування та видатки, які виділяються з державного бюджету для потреб військової частини НОМЕР_1 , є обмеженими та визначаються до початку наступного року, тобто військова частина є бюджетною установою, яка не має власних коштів, оскільки не є комерційною чи прибутковою організацією; - на даний час в Україні діє воєнний стан та особливий період, відповідно, нарахування штрафних санкцій на такі послуги - є неправомірними та надуманими; - значні суми стягнень із військової частини, а, відповідно, із державного бюджету у т.ч., негативно впливатимуть на фінансове становище військового формування Національної гвардії України (яким і здійснюватиметься виділення коштів у разі прийняття такого рішення), що, в свою чергу, негативно впливатиме на обороноздатність нашої держави.
Позивач у відповіді (вх.№35032/25 від 12.08.2025) на відзив просить врахувати дану відповідь на відзив при розгляді справи №904/4210/25 та зазначає про те, що: - пунктом 2.4 договору визначено, що споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використаного природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування замовлених обсягів за цим договором; - в будь-якому випадку обсяг, визначений в акті приймання-передачі природного газу, оформленому відповідно до пункту 3.5 цього договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу; - з боку відповідача, ні першого, ні другого не було виконано; - акти приймання-передачі природного газу за листопад - грудень 2024 роду було направлено відповідачу на електронну адресу 3036@ukr.net, яка була зазначена в договорі; - за періоди поставки листопад - грудень 2024 споживачем не підписано відповідні акти приймання-передачі природного газу, у зв`язку з цим, враховуючи дані Інформаційної платформи щодо обсягів спожитого природного газу є встановленими, а вартість природного газу визначена з урахуванням ціни такого газу, що узгоджена сторонами в договорі; - у разі відсутності акту приймання-передачі фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 договору; - суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку позивач та відповідач, як постачальник та споживач природного газу відповідно) користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є оператор ГТС; - враховуючи положення чинного законодавства та договору, з урахуванням даних свого комерційного вузла обліку, відповідач був обізнаний про обсяги природного газу, що було ним спожито у спірний період поставки; - всього ціна газу за 1000 куб. м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16 553 грн. 89 коп.; - на виконання умов договору позивач у період листопад 2024 - грудень 2024 передав у власність відповідача природний газ загальним обсягом 12,72 тис. куб. м, що підтверджується, в тому числі, даними Інформаційної платформи Оператора ГТС та актами приймання-передачі природного газу за листопад-грудень 2024 року, в тому числі по місяцях - з 01.11.2024 по 30.11.2024 - 5,07267 м3 та з 01.12.2024 по 31.12.2024 - 7,64822 м3; - з урахуванням обізнаності відповідача про спожиті обсяги природного газу та ціни природного газу, що визначена в договорі, відповідач знав про вартість природного газу, яка мала бути ним сплачена за відповідний період поставки та мав можливість здійснити таку оплату навіть не очікуючи відповідного акту приймання-передачі природного газу; - відповідно до пункту 11 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, споживач самостійно контролює власне газоспоживання; - будучи ознайомленим з умовами договору, відповідач мав усвідомлювати, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладена відповідальність, передбачена розділом 7 договору; - пунктом 11.3 договору сторони передбачили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років; - позивачем подано позов в межах строку позовної давності.
Отже, з огляду на предмет та підстави позову у даній справи, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Справа розглядається відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод протягом розумного строку з урахуванням введення в Україні воєнного стану. 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

Як вбачається, між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", як постачальником, та відповідачем - Військовою частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, як споживачем, було укладено Договір від 01.10.2024 №03-7391/24-БО-Т постачання природного газу (надалі - Договір) (а.с. 18-23).
Пунктом 1.1. Договору визначено, що постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ за ДК 021:2015 код 09120000-6 "Газове паливо" (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для своїх власних потреб (пункт 1.2. Договору).
Пунктами 1.3. - 1.5. Договору визначено, що за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України. Споживач підтверджує та гарантує, що на момент підписання цього договору у споживача є в наявності укладений договір на розподіл природного газу між споживачем та оператором газорозподільної мережі (надалі - Оператор ГРМ) та присвоєний Оператором ГРМ персональний ЕІС-код та/або укладений договір транспортування природного газу між споживачем та Оператором газотранспортної системи (надалі - Оператор ГТС) та присвоєний Оператором ГТС персональний ЕІС-код (якщо об`єкти споживача безпосередньо приєднані до газотранспортної системи). Відповідальність за достовірність інформації, зазначеної в цьому пункті, несе споживач. У разі якщо об`єкти споживача підключені до газорозподільної системи, розподіл природного газу, який постачається за цим Договором, здійснює(ють) Оператор(и) ГРМ, а саме: ГрМУ Дніпровська філія, з яким (якими) споживач уклав відповідний договір (договори).
Відповідно до пункту 3.2 Договору визначено, що постачання газу за цим договором здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС.
Згідно з пунктом 3.5 Договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. 
Споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го (п`ятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між Оператором (ами) ГРМ та/або Оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ (підпункт 3.5.1 Договору). 
На підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписані уповноваженим представником постачальника (підпункт 3.5.2 Договору). 
Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання (підпункт 5.3.5 Договору). 
У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними споживача та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору (підпункт 5.3.6 Договору).
Пунктом 4.1 Договору визначено, що ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: ціна природного газу за 1000 куб. м газу без ПДВ - 13 658,33 грн, крім того, податок на додану вартість за ставкою 20%, ціна природного газу за 1000 куб. м з ПДВ - 16 390,00 грн; крім того, тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16 грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163,89 грн за 1000 куб.м. Всього ціна газу за 1000 куб.м з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 16 553,89 грн. 
Відповідно до пункту 4.2 Договору у разі зміни тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та/або коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді, вони є обов`язковими для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін. 
Пунктом 4.3 Договору визначено, що загальна вартість цього договору на дату укладання становить 137 949,08 грн, крім того ПДВ - 27 589,82 грн, разом з ПДВ - 165 538,90 грн. 
Приймання - передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (пункт 3.5. Договору).
Відповідно до пункту 5.1 Договору визначено, що оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: - 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу; - остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього Договору. 
Пунктом 5.3 Договору унормовано, що оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1. цього договору. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови оплати споживачем 100% вартості природного газу, замовленого на попередній розрахунковий період, та 100% оплати вартості фактично переданого природного газу у попередні розрахункові періоди. 
Даний договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) та діє в частині поставки газу до 31.12.2024 (включно), а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору (пункт 13.1 Договору).
Позивач зазначає, що на виконання умов Договору, позивач, у період листопад 2024 - грудень 2024, передав у власність відповідача природний газ загальним обсягом 12,72 тис. куб. м, що підтверджується, зокрема, даними Інформаційної платформи Оператора ГТС (а.с. 13-17) та актами приймання-передачі природного газу за листопад-грудень 2024 (а.с. 10-12), а саме:
- від 12.12.2024 (за листопад 2024) обсяг споживання 5,07267 м3 на суму 83 972 грн. 40 коп., з урахуванням ПДВ;;
- 13.01.2025 (за грудень 2024) обсяг споживання 7,64822 м3 на суму 126 607 грн. 76 коп., з урахуванням ПДВ.
З матеріалів справи вбачається, що акти приймання-передачі природного газу за листопад - грудень 2024 роду були направлені позивачем відповідачу на електронні адреси: 3036@ngu.gov.ua та kolyakes3036@i.ua, які зазначені в Договорі (а.с. 11-12).
За твердженням позивача, оплата відповідачем за спожитий природний газ у спірний період здійснена частково на суму 165 538 грн. 87 коп., що підтверджується реєстром документів за період з 01.10.2024 по 03.08.2025 (а.с. 24).
Отже, залишок заборгованості відповідача перед позивачем за спожити природний газ у спірний період складає 45 041 грн. 29 коп. (210 580 грн. 16 коп. - 165 538 грн. 87 коп.). 
Позивач зазначає, що за періоди поставки листопад - грудень 2024 відповідачем не підписано
відповідні Акти приймання-передачі природного газу, у зв`язку з цим відповідно до умов Договору обсяг (об`єм) спожитого природного газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність відповідачу, проте, оплата відповідачем в повному обсязі не проведена, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за спожитий природний газ у період з листопада 2024 по грудень 2024 включно на загальну суму 45 041 грн. 29 коп.; відповідач проти вказаного заперечує, що і стало причиною виникнення спору та звернення позивача з позовом до суду.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як вбачається, між сторонами укладено Договір від 01.10.2024 №03-7391/24-БО-Т постачання природного газу. 
Згідно з частинами першою, другою статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Як вбачається з умов Договору (пункт 5.1) з урахуванням положень статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку й закінчення перебігу строків, строк оплати за поставлений природний газ, є таким, що настав:
- за природний газ, поставлений у листопаді 2024 (акт приймання-передачі від 12.12.2024), - 15.01.2025;
- за природний газ, поставлений у грудні 2024 (акт приймання-передачі від 13.01.2025), - 17.02.2025 (15.02.2025 - субота, вихідний, перший за ним робочий день - понеділок 17.02.2025).
Оплата відповідачем проведена частково на загальну суму 165 538 грн. 87 коп., про що свідчить реєстр документів за період з 01.10.2024 по 03.08.2025. 
Отже, залишок заборгованості відповідача перед позивачем за спожитий природний газ, а саме у грудні 2024 складає 45 041 грн. 29 коп. (210 580 грн. 16 коп. - 165 538 грн. 87 коп). 
Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
На момент розгляду справи доказів погашення залишку заборгованості у розмірі 45 041 грн. 29 коп., за спожитий у грудні 2024 природний газ відповідачем не надано, матеріали справи не містять. 
Відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Суд відзначає, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Так, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.
При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
При цьому, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності суд доходить висновку, що докази на підтвердження правомірності вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за спожитий газ у грудні 2024 в сумі 45 041 грн. 29 коп. є достатньо вірогідними, тоді як, відповідачем доказів на їх спростування не надано. 
Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень судом до уваги не береться, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків.
Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спожитий у грудні 2024 природний газ у розмірі 45 041 грн. 29 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 

Щодо нарахування пені 
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. 
Згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Як вбачається, позивачем за порушення відповідачем строку розрахунку за спожитий у грудні 2024 природний газ нараховано пеню за період з 18.02.2025 по 31.05.2025 включно у розмірі 3 898 грн. 24 коп.
Суд погоджується з наданим розрахунком, вважає його арифметично правильним. 
Отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. 

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань
Згідно з частинами 1, 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Також, як зазначалося вище, нарахування 3% річних та інфляційних погоджено сторонами у пункті 7.2 Договору. 
Як вбачається, за порушення відповідачем строку сплати за спожитий у грудні 2024 природний газ, нараховано 3% річних за період з 18.02.2025 по 31.05.2025 включно у розмірі 381 грн. 30 коп., а також здійснено інфляційні нарахуванні за період з березня 2025 по травень 2025 включно у розмірі 1 594 грн. 12 коп. 
Суд погоджується з наданими розрахунками, вважає їх арифметично правильними. 

Щодо заперечень відповідача
Суд критично оцінює заперечення відповідача щодо порушення позивачем строку позовної давності, оскільки, пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Крім того, пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
В подальшому, Законом України від 14.05.2025 № 4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключено. Цей Закон набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 04.09.2025.
Крім того, у пункті 5.1 Договору сторонами погоджено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років
Отже, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.
Щодо посилання відповідача на введення в Україні воєнного стану суд вважає за необхідне зазначити таке. 
Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).
Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому.
В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.
Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по Договору.
Суд зауважує, що, як вбачається, Договір було укладено сторонами 01.10.2024, тобто після введення воєнного стану в Україні. 
З урахуванням наведеного суд вважає, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути виконання грошового зобов`язання.
Окремо суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач перебуває в кращому становищі, ніж відповідач у зв`язку з введенням в державі воєнного стану. 
Відтак, аргументи відповідача судом не приймаються, відхиляються, як такі, що спростовані матеріалами справи.
Враховуючи усе викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. 

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору
Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 422 грн. 40 коп. - витрат на сплату судового збору. 
Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код 42399676) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) про стягнення 50 914 грн. 95 коп. - задовольнити. 

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код 42399676) 45 041 (сорок п`ять тисяч сорок одна) грн. 29 коп. - основного боргу, 3 898 (три тисячі вісімсот дев`яносто вісім) грн. 24 коп. - пені, 381 (триста вісімдесят одна) грн. 30 коп. - 3% річних, 1 594 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто чотири) грн. 12 коп. - інфляційних нарахувань та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. - витрат на сплату судового збору. 

Видати наказ.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко 

Дата підписання рішення, 
оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,
13.01.2026