КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Кропивницький Справа № 387/794/25
провадження № 2-іс/340/740/25 
Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Притули К.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 яка полягає у відмові в звільненні з військової служби за сімейними обставинами;
- звільнити ОСОБА_1 з військової служби згідно абз.5 п.3 ч.12 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" яка передбачає необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І та ІІ групи.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що він маж підстави для звільнення у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за братом, який є особою з інвалідністю ІІ групи та немає інших осіб, які можуть здійснювати за нею догляд.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог вказує, що брат позивач має рідну сестру, яка є членом сім`ї другого ступеня споріднення та сама не потребує постійного догляду за висновками МСЕК та ЛКК, а також відсутність атку обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність або відсутність осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд.
Дослідивши матеріли справи, суд встановив наступне.
Позивач проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 за контрактом.
Позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби згідно абз.5 п.3 ч.12 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідність здійснювати постійний догляд за своїм рідним братом ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с.15).
Листом від 26.03.2025 року позивачу відмовлено у звільненні з військової служби, оскільки має рідну сестру, яка є членом сім`ї другого ступеня споріднення та сама не потребує постійного догляду за висновками МСЕК та ЛКК, а також відсутність атку обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність або відсутність осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд (а.с.24-26).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною чотирнадцятою статті 2 Закону № 2232-XII установлено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан.
У відповідності до підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставахпід час проведення мобілізації та дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)
За правилами абзацу 14 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи
Підпунктом 14.1.263 пункту 14.1 статті 263 Податкового кодексу України визначено, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.
При цьому, членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Судом враховується, що до членів сім`ї належать: а) особа, яка перебуває у шлюбі із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, та діти зазначеного суб`єкта до досягнення ними повноліття - незалежно від спільного проживання із суб`єктом; б) будь-які особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2024 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшла інформація про те, що у позивача є рідна сестра ОСОБА_3 (а.с.74).
Позивач в позовній заяві звертає увагу, що ОСОБА_3 склала нотаріальну відмову від постійного догляду за ОСОБА_2 , оскільки проживає в іншому населеному пункті та має доньку.
З цього приводу слід зазначити, що у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 Верховний Суд виснував, що "відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи" означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У разі ж "юридичної наявності" інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, водночас, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232.
Відповідно до ч.2 ст. 267 СК України повнолітні брати і сестри зобов`язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.
Отже, Сімейний кодекс не визначає безумовного обов`язку утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, а отже ОСОБА_3 не зобов`язана утримувати свого брата, зокрема з підстав неможливості надавати таку допомогу.
Крім того, суд зазначає, що сама по собі формальна наявність члена сім`ї другого ступеня споріднення без встановлення його реальної спроможності здійснювати постійний догляд не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у звільненні з військової служби за сімейними обставинами.
До рапорту та матеріалів справи позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_3 не має можливості надавати допомогу.
У свою чергу, нотаріально засвідчена заява ОСОБА_3 про відмову надавати таку допомогу судом не приймається, оскільки нотаріус лише посвідчує справжність підпису, а не встановлює факти.
Суд також звертає увагу, що акта обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд за братом позивача, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки позивачем до рапорту про звільнення долучено не було.
Відповідно до п.14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.
Відповідно до пп. 28 п. 5 Додатку 19 до Інструкції №170 при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини, а саме у разі необхідності здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я подаються:
- один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): інвалідність такої особи, її потребу в постійному догляді, перебування під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
З аналізу вказаної норми вбачається, що конкретного документу, який підтверджує відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості не визначено, однак визначено, що до рапорту обов`язково має бути поданий акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Суд також зауважує на тому, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з проханням провести відповідне обстеження сімейного стану військовослужбовця, або звернення до командира військової частини з проханням ініціювати проведення такого обстеження відповідним ТЦК та СП.
Таким чином суд дійшов висновку, що позивачем не надано повного пакету документів, які б дали підстави для звільнення з військової служби.
Щодо потреби брата позивача у постійному догляді, суд зазначає наступне.
Суд звертає увагу на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 11.04.2023 року у справі №420/16689/23, за яким поняття постійний догляд передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, безперервно, постійно.
Тобто, сама по собі наявність в особи інвалідності ІІ групи не є підставою для здійснення постійного догляду за нею, тобто така особа може самостійно себе обслуговувати. Поряд з цим, факт необхідності у здійсненні постійного догляду має бути взаємопов`язаний з фактом наявності в особи інвалідності ІІ групи.
Верховний Суд у своїх постановах від 11.04.2023 року у справі №420/16689/23 та від 21.02.2024 року у справі №120/1909/23 звертав увагу на недосконалість та неузгодженість термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.
Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачених Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 03.12.2009 року №1317, Верховний Суд дійшов висновку про те, що така комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.
Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, Верховний Суд вказав, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність когнітивних порушень у громадян, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.
Отже, необхідність здійснення догляду за братом, який є особою з інвалідністю I чи II групи, повинна бути підтверджена на вибір заявника (військовослужбовця) відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Наведене узгоджується із аналізом п.26 додатку №19 Інструкції №170, з якого вбачається, що для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду військовослужбовець за власним вибором може подати один із документів - висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.
Позивачем було додано до рапорту довідку МСЕК ОСОБА_2 №155671, згідно якої, останній має ІІ групу інвалідності безтерміново. Вказана довідка не містить інформації про потребу ОСОБА_2 у постійному догляді.
На підставі наведеного, суд констатує, що позивачем ні до рапорту, ні до матеріалів справи не надано документи, що підтверджує потребу у постійному сторонньому догляді за своїм братом.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно відмовлено у звільненні з військової служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст.139, 243-246, 255, 292-297 КАС України, суд, 

ВИРІШИВ:
У задоволені позовних ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА