ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3882/24  Номер провадження 22-ц/814/234/26	Головуючий у 1-й інстанції Цибізова С. А.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П., 
за участю секретаря Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу  за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Павленка Анатолія Івановича на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16 квітня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2024 року позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, у подальшому уточнивши позовні вимоги, просив зменшити розмір аліментів до 37,5% всіх видів заробітної плати та доходів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 29.04.2024 і до досягнення дітьми повноліття; відкликати судовий наказ виданий Полтавським районним судом Полтавського району Полтавської області від 01.05.2024 у справі №545/1833/24.
В обґрунтування позову вказував, що згідно судового наказу Полтавського районного суду Полтавської області від 01.05.2024 у справі №545/1833/24 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 29.04.2024 і до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25.01.2021 у справі №554/8811/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/8 частини від його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Посилався на те, що не має можливості виплачувати аліменти на утримання трьох малолітніх дітей за судовим наказом у раніше визначеному розмірі, оскільки на даний час на його утриманні перебувають: неповнолітня дочки ОСОБА_8 та мати позивача ОСОБА_9 , яка є особою з інвалідністю. Позивач сам є особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново з 18.02.2019. Сплачує кредит, кошти за яким отримував для проведення ремонтних робіт у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де на теперішній час проживають троє дітей разом з колишньою дружиною ОСОБА_2 .
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Павленко А.І., посилаючись неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове про задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що на 4-х неповнолітніх дітей ОСОБА_1 виплачує аліменти в розмірі більше половини заробітку або доходу (62,5%). Однак вказану норму закону (ст. 161 ЦПК України) Полтавський районний суд не взяв до уваги.
Вказував, що суд не врахував, що на даний час позивач ОСОБА_1 не має можливості виплачувати аліменти на утримання трьох малолітніх дітей за судовим наказом в раніше визначеному розмірі, тобто більше 50% заробітку та з пенсії, оскільки на даний час на його утриманні перебуває неповнолітня донька ОСОБА_10 , на утримання якої він виплачує аліменти, що сам позивач є інвалідом II групи, яка призначена 18 лютого 2019 року безтерміново і отримує невелику пенсію, із якої також виплачує аліменти. 
Суд також не прийняв до уваги, що він не має на праві власності житла або іншого приміщення, яким володів би або користувався і проживав у ньому, що його зарплата та пенсія є єдиним джерелом проживання.
Зазначав, що знаходячись у ЗСУ він вимушений за свої кошти придбавати одяг та різне військове знаряддя, а також ліки.
Від представника ОСОБА_2 – адвоката Комаренко О.В. надійшов відзив, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.
Відзив обгрунтовано тим, що позивач не довів погіршення матеріального стану, а тому суд першої інстанції виніс законне та обґрунтоване рішення у справі. 
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, дійшла наступних висновків.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25.01.2021 у справі №554/8811/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/8 частини від його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи стягнення з 23.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн та 2000 грн за юридичну допомогу; в іншій частині позову відмовлено (а.с.14-15, том №1).
Судовим наказом Полтавського районного суду Полтавської області від 01.05.2024 у справі №545/1833/24 стягнуто із ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 29.04.2024 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.13, том №1).
Державним виконавцем Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Матвієнко А.С. 28.05.2024 відкрито виконавче провадження ВП №75153835 з виконання судового наказу №545/1833/24 виданого 07.05.2024 Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 29.04.2024 і до досягнення дітьми повнолітня (а.с.208, том №1).
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 10.04.2025 №22851 виданого державним виконавцем ВДВС Миргородського ВДВС у Миргородському районі Полтавської області згідно з судовим наказом №545/1833/24 виданого 07.05.2024 Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення аліментів за ОСОБА_1 станом на 01.03.2025 рахується заборгованість в розмірі 72 612,86 грн (а.с.209).
Також судом встановлено, що згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 10.04.2019 - ОСОБА_1 має другу групу інвалідності (а.с.11звор., том №1).
Згідно з довідкою про доходи №7377 0231 0083 3320 виданої відділом обслуговування громадян №2 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління в Полтавській області Пенсійного фонду України від 14.04.2025 №2012 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Великобагачанському об`єднаному управлінні ПФУ в Полтавській області і отримує пенсію по інвалідності; сума пенсії за період з 01.01.2024 по 30.04.20525 складає 24 119,30 грн.
Встановлено, що ОСОБА_1 з 16.11.2022 призваний у Збройні Сили України на підставі указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року (а.с.16-18, том №1).
Відповідно до довідки в/ч від 07.04.2025 №1798/102/7/414/пс ОСОБА_1 за період з 01.08.2024 по 31.03.2025 нарахована заробітна плата в розмірі 355 006,73 грн, утримано податок з фізичних осіб – 63 901,21 грн, утримано військовий збір – 5 325,09 грн, сплачені аліменти – 241 105,85 грн (а.с. 182, том №1).
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, судом з`ясовано, що зазначена в довідці в/ч від 07.04.2025 №1798/102/7/414/пс сума аліментів в розмірі 241 105,85 грн сплачена на чотирьох дітей.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору наданих Головним управлінням ДПС у Полтавській області на виконання вимог ухвали суду, вбачається, що з січня 2024 по лютий 2025 сума нарахованого ОСОБА_1 доходу становить 737 872,36 грн.
Відповідно до довідки ТОВ «Нова Пошта» №5011/д-2025 від 19.03.2025 ОСОБА_2 за період з березня 2024 по грудень 2025 року нарахований дохід в сумі 330 587,85 грн, виплачений – 255 274,25 грн (а.с.186, том №1).
Встановлено, що малолітні діти – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають із відповідачкою.
Малолітні діти навчаються у Полтавській спеціальній школі №40 Полтавської міської ради, учні якої не перебувають на державному утриманні.
Згідно наданої та дослідженої судом медичної документації, малолітні ОСОБА_5 має хронічні захворювання та потребує регулярних зайнять із відповідними спеціалістами. Окрім того, малолітній ОСОБА_4 має відповідні захворювання та потребує спостереження лікарів. (а.с.73-101, том №1).
Окрім того, відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 22.02.2019 ОСОБА_9 має другу групу інвалідності (а.с.12, том №1).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи зміст ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин.
Частина 1 ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, ст.183 Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст.184 Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі).
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
У ч.1 ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що він є військовослужбовцем, інвалідом 2 групи і виплачує аліменти на іншу дитину 1/8 частини з усіх видів заробітку та доходів.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач хоча і є інвалідом другої групи, призваний до лав ЗСУ та отримує відповідну винагороду та пенсію по інвалідності.
Судова колегія зазначає, що враховуючи матеріальний стан позивача, стан його здоров`я, сімейний стан, наявність в нього неповнолітньої доньки на яку він сплачує аліменти у розмірі 1/8 частини доходу, відсутність інших утриманців, матеріальне становище та стан здоров`я неповнолітніх дітей, відсутність доказів на підтвердження зміни майнового стану, погіршення здоров`я після винесення судових рішень про стягнення аліментів, які б стали підставою для зменшення розміру аліментів, районний суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 має можливість сплачувати аліменти у розмірі встановленими судовим наказом Полтавського районного суду Полтавської області від 01.05.2024 та рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25.01.2021.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності доказів значного погіршення матеріального становища позивача та неможливості сплати ним аліментів у розмірах, визначених судовими рішеннями. 
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
У цій справі колегією суддів встановлено, що розмір стягнутих аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства України, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_11 , та що сам є інвалідом 2 групи, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення потреб малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та суперечитиме її інтересам.
Доводи скаржника щодо недостатності коштів для його власних потреб належними та допустимими доказами по справі не підтверджені.
Оскільки позивач не довів суду факту погіршення свого матеріального стану, а наведені ним обставини не знайшли свого підтвердження та не впливають на стягнення визначеного судом розміру аліментів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для зменшення розміру аліментів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи або неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.
Керуючись ст.ст.367,368, 374,375,381-384,389-391 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Павленка Анатолія Івановича – залишити без задоволення.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16 квітня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови буде складено протягом 5 днів.

Головуючий-суддя       Т. В. Одринська 

Судді:      О.О. Панченко 

В.П. Пікуль