ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Адреса: вул. Коцюбинського, 2а, м. Ужгород, 88605 
e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua
вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Рішення

21 січня 2026 р. м. Ужгород Справа №907/1231/25 

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Спецімпекс Україна”, м. Київ
до відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Агропідприємство “Маяк”, м. Київ
про стягнення 3 241 769,96 грн заборгованості за поставлений товар згідно Договору поставки №040325-2 від 04.03.2025,

Суддя господарського суду – Пригара Л.І. 
Секретар судового засідання – Нікулочкіна О.В.

представники:
Позивача (в режимі відеоконференції) – 
Відповідача – не з`явився 

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Товариством з обмеженою відповідальністю “Спецімпекс Україна”, м. Київ заявлено позов до відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Агропідприємство “Маяк”, м. Ужгород Закарпатської області про стягнення 3 241 769,96 грн заборгованості за поставлений товар згідно Договору поставки №040325-2 від 04.03.2025.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 05.11.2025 відкрито провадження у справі №907/1231/25 в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 27.11.2025. Явка уповноважених представників сторін у підготовче засідання судом визнана на власний розсуд. Встановлено відповідачу строк для надання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачу, а доказів надіслання – суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали. Встановлено позивачу строк для надання суду та відповідачу відповіді на відзив у порядку ст. 165 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 27.11.2025 закрито підготовче провадження у справі №907/1231/25 та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 21.01.2026. Явка уповноважених представників учасників процесу судом визнана на власний розсуд.
Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи по суті, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив.
Водночас суд констатує, що у процесі розгляду справи відповідачем було змінено адресу місцезнаходження із вул. Капушанська, будинок 189, м. Ужгород, Закарпатська область, 88016 на вул. Антоновича, будинок 125, офіс 4/1, м. Київ, 03150, про що свідчить наявний у матеріалах справи витяг із ЄДРЮОФОПтаГФ щодо юридичної особи з кодом 44028292.
Відповідно до ч. 2 ст. 31 ГПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 07.07.1989 у справі “Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії” зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Ухвалою суду від 27.11.2025 явка учасників справи в судове засідання 21.01.2026 була визнана судом на власний розсуд, відтак, виходячи із засад змагальності та диспозитивності у господарському судочинстві, передбачених статтями 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи на власний розсуд скористалися наданим їм частиною 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України процесуальним правом на участь в судовому засіданні під час розгляду даної справи по суті.
Згідно з приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому, відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті. 
За змістом частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ 

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі, покликаючись на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №040325-2 від 04.03.2025 в частині взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого на підставі видаткових накладних товару, внаслідок чого у відповідача виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 3 241 769,96 грн.
ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України, на виклик суду упродовж розгляду справи жодного разу не з`явився. Із заявами та клопотаннями останній до суду також не звертався. 
Враховуючи, що про розгляд справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду від 05.11.2025 про відкриття провадження у справі №907/1231/25 та ухвала суду від 27.11.2025 про закриття підготовчого провадження у справі №907/1231/25 та призначення справи до розгляду по суті були доставлені до його електронного кабінету в підсистемі “Електронний суд”), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення із приводу предмета спору, а також докази, які мають значення для розгляду справи по суті.
Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
Відповідно до положень ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між Товариством з обмеженою відповідальністю “Спецімекс Україна” (продавцем, позивачем у справі) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю “Агропідприємство “Маяк” (покупцем, відповідачем у справі) було укладено Договір поставки №040325-2 від 04.03.2025 (далі – Договір), відповідно до п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити матеріали для будівництва, матеріали для інженерних систем, витратні та інші матеріали технічного призначення, (надалі іменовані “Товар”).
Відповідно до п. 1.2., 1.3. Договору, найменування, асортимент, ціна за одиницю товару, ціна певної партії товару і його кількість обумовлюються в погоджених сторонами рахунках та видаткових накладних. Партія товару - сукупність товарів, зазначених в одному рахунку.
За змістом пунктів 2.1., 2.2. Договору, ціна Договору визначається як сума всіх товарів, переданих продавцем у власність покупця в рамках Договору. Ціна товару (певної партії товару) встановлюється в українських гривнях та зазначається в рахунку.
Покупець зобов`язаний здійснити попередню оплату за товар в розмірі 100% від загальної суми отриманого рахунку протягом 2 (двох) банківських днів, якщо інше не передбачено додатковою угодою або не зазначено в Специфікаціях до даного Договору. Розрахунок здійснюється покупцем після отримання повідомлення продавця про готовність товару до відвантаження. При перевищенні покупцем терміну оплати, продавець має право змінити ціни певної партії товару. Ціни та кількість товару обумовлюються в погоджених сторонами рахунках (п. 2.3. Договору). 
Пунктами 3.1., 3.2. Договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах: - EXW склад продавця; - FCA Франко-Перевізник обраним покупцем на власний розсуд згідно правил ІНКОТЕРМС у редакції 2010 року на протязі 1-21 робочих днів після зарахування коштів на рахунок продавця, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Усі ризики загибелі, втрати, пошкодження або знищення товару переходять до покупця з моменту отримання товару покупцем або перевізником. Доказом передачі продавцем товару перевізнику є товарно-транспортна накладна, квитанція, декларація або інший документ, що засвідчує передачу товару перевізнику. Поставка товару здійснюється зі складу продавця перевізником покупця, його силами та за його рахунок. Оплата послуг перевізника здійснюється покупцем або продавцем за рахунок покупця.
За умовами п. 3.3. Договору, передання товару від продавця до покупця за цим Договором здійснюється та оформлюється видатковими накладними або актами приймання-передачі товару, що підписуються уповноваженими представниками сторін (момент поставки). Датою поставки товару (його певної партії) вважається дата підписання сторонами видаткової накладної або акта приймання-передачі товару.
У відповідності до пунктів 3.6., 3.9. Договору, під час приймання товару, покупець зобов`язаний перевірити якість, комплектність та відповідність товару умовам Договору. Підписання покупцем видаткової накладної або акту приймання-передачі товару підтверджує в т.ч. належну якість та комплектність товару та його відповідність вимогам покупця та умовам Договору. З моменту підписання сторонами акту приймання-передачі товару до покупця переходять усі ризики, пов`язані з користуванням та володінням товаром (в тому числі ризики, пов`язані з відшкодуванням збитків та шкоди, завданої третім особам внаслідок користування товаром).
Згідно із п. 5.1. Договору, перехід права власності здійснюється в момент передачі товару (його певної партії) покупцю.
Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Факсові або скановані копії договору та/або документів мають юридичну силу до моменту обміну їх оригіналами. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1 цього Договору, та закінчується 31 грудня 2025 року, а відносно виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, - до повного їх виконання. У випадку, якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна з сторін не повідомить іншу сторону про наявність заперечень відносно продовження строку дії Договору, строк дії Договору автоматично пролонгується на один календарний рік на тих же умовах (п. 9.1., 9.2. Договору).
На виконання умов укладеного між сторонами Договору поставки №040325-2 від 04.03.2025 позивачем було поставлено, а відповідачем, у свою чергу, отримано товар на загальну суму 3 241 769,96 грн, свідченням чого є наявні в матеріалах справи копії видаткових накладних №СУ250516 від 16.05.2025 на суму 412 293,90 грн, №СУ250519 від 19.05.2025 на суму 422 552,98 грн, №СУ250520 від 20.05.2025 на суму 353 800,80 грн, №СУ250521 від 21.05.2025 на суму 250 013,24 грн, №СУ250522 від 22.05.2025 на суму 544 245,90 грн, №СУ250523 від 23.05.2025 на суму 325 991,09 грн, №СУ250526 від 26.05.2025 на суму 500 026,48 грн, №СУ250527 від 27.05.2025 на суму 432 845,57 грн, що підписані та скріплені печатками сторін без будь-яких зауважень. 
Водночас вартість поставленого позивачем на підставі вищевказаних видаткових накладних товару відповідач не оплатив, із огляду на що в останнього виникла та рахується заборгованість перед позивачем в розмірі 3 241 769,96 грн.
Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки №040325-2 від 04.03.2025 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого йому товару стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача суми 3 241 769,96 грн заборгованості у примусовому порядку. 

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Нормою ст. 193 Господарського кодексу України (тут – і надалі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
За змістом ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Таким чином, станом на день розгляду спору в суді його обставини оцінюються судом із огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.
Положеннями ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Приписами ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У свою чергу, відповідно до вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі – продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків, зокрема, з укладенням такого договору продавець бере на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець, у свою чергу, зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.
Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2025 у справі №910/1694/24.
Частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.
Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України).
Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином.
Спір у даній справі виник у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань у частині повної та своєчасної оплати за поставлений на підставі Договору поставки №040325-2 від 04.03.2025 та видаткових накладних товар, внаслідок чого у відповідача виникла та рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 3 241 769,96 грн.
Водночас у матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано суду доказів щодо повної оплати суми заборгованості за поставлений товар у заявленому до стягнення розмірі. 
За положеннями ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).
На підставі ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись відповідними процесуальними правами і надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми 3 241 769,96 грн заборгованості за поставлений товар, є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В силу ч. 1 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.
З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України в розмірі 38 901,24 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 – 79, 86, 129, 130, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Агропідприємство “Маяк”, вул. Антоновича, будинок 125, офіс 4/1, м. Київ, 03150 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 44028292) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Спецімпекс Україна”, пров. Киянівський, будинок 3-7, офіс 110, м. Київ, 04053 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 43792459) суму 3 241 769,96 грн (Три мільйони двісті сорок одна тисяча сімсот шістдесят дев`ять гривень 96 коп.) заборгованості за поставлений товар, а також 38 901,24 грн (Тридцять вісім тисяч дев`ятсот одна гривня 24 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору. 

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, – http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua. 

Повне судове рішення складено та підписано 10.02.2026.

Суддя Л.І. Пригара