П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 562/383/24
Провадження № 22-ц/4815/1443/25

Головуючий у Здолбунівському районному суді
Рівненської області: суддя Саган Л.В.
Рішення суду першої інстанції проголошено 
(вступна і резолютивна частини)
о 13 год. 52 хв. 22 серпня 2025 року у м. Здолбунів
Рівненського району Рівненської області
Повний текст рішення складено: 26 серпня 2025 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;

за участі: представника ОСОБА_1 – адвоката Грозіка Івана Івановича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Казмірчук Марії Михайлівни на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину,
в с т а н о в и в :
У лютому 2024 року в суд звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину.
Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін у справі - ОСОБА_3 , який 10 лютого 2020 року заповіт, за умовами якого все своє майно заповів дочці - ОСОБА_2 . 
Згодом, 02 жовтня 2023 року, приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. на ім`я відповідача видано два свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме свідоцтво про право на спадщину № 1075 на житловий будинок загальною площею 90,3 м2, житловою площею 53,3 м2 з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером 5622610100:00:013:0142; свідоцтво про право на спадщину № 1076 на земельну ділянку з кадастровим номером 5622610100:00:013:0142, площею 0,0717 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 
Між тим, позивач вважає, що оспорювані свідоцтва про право на спадщину видано з порушенням її прав як спадкоємця майна після смерті матері сторін - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Звертала увагу на те, що батьки сторін - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб 28 травня 1967 року. Під час перебування у шлюбі вони побудували житловий будинок АДРЕСА_1 . Тобто це майно належало їм на праві спільної сумісної власності, а кожен із них володів у ньому рівними частками. 
На день смерті матері вона проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала та була зареєстрована і її мати, а тому прийняла спадщину після її смерті. Іншими спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 були ОСОБА_3 (чоловік), ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_5 (син). Отже, вона як спадкоємець першої черги після смерті матері мала право на оформлення права власності на частку майна, належного ОСОБА_4 , шляхом отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину. З огляду на те, що відповідач отримала свідоцтва про право на спадщину після смерті батька на ціле домоволодіння, вона позбавлена можливості оформити свої права на частину домоволодіння з відповідною земельною ділянкою під ним. З урахуванням складеного її батьком на ім`я ОСОБА_2 належна їй частка у домоволодінні та земельній ділянці становить 1/8. 
Тому просила визнати недійсним в 1/8 частині свідоцтво про право на спадщину №1075, видане 02 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. на користь ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним в 1/8 частині свідоцтво про право на спадщину № 1076, видане 02 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. на користь ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 5622610100:00:013:0142, площею 0,0717 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2025 року позов задоволено.
Визнано недійсним в 1/8 частині свідоцтво про право на спадщину № 1075, видане 02 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. на користь ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано недійсним в 1/8 частині свідоцтво про право на спадщину № 1076, видане 02 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. на користь ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 5622610100:00:013:0142, площею 0,0717 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 028 гривень судового збору. 
Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 грудня 2024 року в справі №562/383/24 у виді накладення арешту на 1/8 частину житлового будинку загальною площею 90,3 м2, житловою площею 53,3 м2 з надвірними будівлями: Б - літня кухня-сарай, б - сарай, б1 - навіс, б2 - навіс, В - погріб, Г - гараж, Д - яма вигрібна, К - колодязь, №1 - огорожа, №2 - ворота, №3 - хвіртка, І - замощення, за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/8 частину земельної ділянки з кадастровим номером 5622610100:00:013:0142, площею 0,0717 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , а також у виді заборони будь-якому державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо 1/8 частини житлового будинку загальною площею 90,3 м2, житловою площею 53,3 м2 з надвірними будівлями: Б - літня кухня-сарай, б - сарай, б1 - навіс, б2 - навіс, В - погріб, Г - гараж, Д - яма вигрібна, К - колодязь, №1 - огорожа, №2 - ворота, №3 - хвіртка, І - замощення, за адресою: АДРЕСА_1 , та щодо 1/8 частини земельної ділянки з кадастровим номером 5622610100:00:013:0142, площею 0,0717 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , продовжують діяти протягом дев`яноста днів після набрання вказаним рішенням законної сили.
У поданій через свого представника – адвоката Казмірчук М.М. апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що фактично полягало у неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, які призвели до помилкового вирішення справи, просить його скасувати і залишити позов без задоволення.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про хибність урахування судом лише факту реєстрації позивача за адресою спірного житлового будинку. При цьому залишено без уваги факти її проживання та відсутності за місцем реєстрації, адже вона за цією адресою не мешкала. 
На думку заявника, ці обставини підтверджуються відомостями Державної прикордонної служби України від 21 лютого 2025 року про перетинання кордону ОСОБА_1 ; свідоцтвами про смерть батьків, які видані для позивача повторно, тоді як оригінали знаходяться у відповідача; повідомленням про призначення компенсацій фізичним особам, які надають соціальні послуги, на ім`я ОСОБА_2 ; лікарською довідкою про причину смерті батька; чеками з аптечних пунктів; лікарською довідкою про причину смерті матері; квитанцією про сплату за копання ями; заявою на ім`я начальника Здолбунівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр); анкетою-замовленням щодо встановлення надмогильного пам`ятника батькам; фотографією надмогильного пам`ятника батькам; показаннями свідків щодо проживання позивача за іншою адресою і здійснення догляду за батьками саме ОСОБА_2 .
Вважає, що ще однією підставою для відмови у задоволенні позову є те, що ОСОБА_1 своїм правом на додатковий строк на прийняття спадщини не скористалася і з цього приводу до нотаріуса не зверталася. 
Судом не враховано і те, що коли батьки хворіли, то позивач знаходилася за межами України та не могла доглядати за ними, що відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України може призвести до усунення від права на спадкування за законом.
Не застосованими при вирішенні спору вважає висновки Верховного Суду, що висловлені у постановах від 23 грудня 2019 року у справі №303/1816/17, від 12 серпня 2019 року у справі №521/16365/15, від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17, а також рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 13 вересня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 липня 2021 року у справі №562/2264/20.
Крім того, суду слід було звернути увагу на норми п. 1 ч. 2 ст. 3 СК України, ст. 64 ЖК УРСР, Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", ст.ст. 1216, 1218, 1268, 1269, 1272, 1298 ЦК України і ст. 67 Закону України "Про нотаріат". 
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавався, хоча про таке право роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року.
Напередодні судового засідання 08 грудня 2025 року представник ОСОБА_2 – адвокат Ярмольчук В.С. подав заяву про відкладення судового розгляду у справі з огляду на його зайнятість у іншій справі у Костопільському районному суді, розгляд якої був завчасно погоджений з усіма учасниками справи.
До заяви долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВК №1048141 від 08 грудня 2025 року, що виданий на підставі договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги б\н від 08.12.2025.
Між тим, заява до задоволення не підлягає.
Так, відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належно повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тобто процесуальним законом надано право розглядати справу за відсутності сторін, які належно повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.
Як встановлено, ОСОБА_2 та її представник – адвокат Ярмольчук В.С. належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не подавали.
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19)).
Оскільки матеріали справи містять дані про повне і об`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому суд апеляційної інстанції не встановив неможливості розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 і її представника – адвоката Ярмольчука В.С. При цьому береться до уваги, що заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, а також враховуються межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (ст. 367 ЦПК України).
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Згідно зі ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки право батька сторін - ОСОБА_3 на належну йому частину у спільному сумісному майні після смерті дружини – ОСОБА_4 не припинилося, тому приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. безпідставно видано на ім`я ОСОБА_2 оспорювані свідоцтва про право на спадщину на цілий житловий будинок і земельну ділянку.
Беручи до уваги, що ОСОБА_1 прийняла спадщину у передбаченому законом строк і порядку, проте позбавлена можливості зареєструвати за собою право на належні їй частини будинку та земельної ділянки, суд зробив висновок про наявність підстав для визнання недійсними у 1/8 частині свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. на ім`я відповідача. 
Як з`ясовано судом, батьком сторін є ОСОБА_3 , а матір`ю - ОСОБА_4 , що учасниками справи не заперечується і підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 07.04.1987 Здолбунівським райвідділом ЗАГС Рівненської області, та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 28.05.1998 Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Здолбунів Рівненської області.
З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00040949761 від 12.08.2023 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 травня 1967 року, актовий запис №10.
Довідкою №436/10-27 від 08.12.2023, виданою Центром надання адміністративних послуг Здолбунівської міської ради Рівненської області, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 21 червня 1977 року до дня своєї смерті була зареєстрована у АДРЕСА_1 .
Довідкою №208/10-15 від 01.12.2022, виданою Центром надання адміністративних послуг Здолбунівської міської ради Рівненської області, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 05 грудня 1979 року до дня своєї смерті був зареєстрований у АДРЕСА_1 .
Рішенням Виконавчого комітету Здолбунівської міської ради Рівненської області від 25 червня 1968 року ОСОБА_3 виділено земельну ділянку площею 600 м2 для будівництва житлового будинку у АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 07 жовтня 1968 року Виконавчим комітетом Здолбунівської міської ради Рівненської області надано ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 600 м2 для будівництва житлового будинку у АДРЕСА_1 .
З виписки з інвентаризаційних матеріалів Комунального підприємства "Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації" № 154 від 15 травня 2023 року видно, що житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Здолбунівською державною нотаріальною конторою 30 червня 1969 року, реєстраційний номер 1646.
Отже, спірний житловий будинок, який побудований під час перебування ОСОБА_7 і ОСОБА_4 у шлюбі, є їхньою спільною сумісною власністю як подружжя. Тобто кожен із подружжя мав у власності рівну частку цього майна. При цьому судом враховано, що титульна реєстрація житлового будинку за ОСОБА_3 не позбавляє житловий будинок правового статусу об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, про що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 12.08.2023 Здолбунівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
З витягу з реєстру територіальної громади № 2022/001611447 від 01.12.2022 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_1 , з 21 травня 1998 року.
Відповідно до довідки Здолбунівської міської ради Рівненської області № 1076/03-20/23 від 02 травня 2023 року станом на 19 листопада 2022 року у АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , були: чоловік спадкодавця - ОСОБА_3 та діти спадкодавця - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_5 .
З письмової інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/17663-25 від 04.03.2025 видно, що позивач періодично виїжджала за межі України, проте у період з 18 березня 2019 року до 09 липня 2020 року перебувала на території України.
При цьому і трудова книжка НОМЕР_4 ОСОБА_1 містить записи про її офіційне працевлаштування та перебування у Центрі зайнятості населення на території України за час з 01 листопада 2002 року до 30 квітня 2020 року.
В засіданні суду попередньої інстанції свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 своїми показаннями не спростували факту постійного проживання позивача у АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Суд урахував, що їхні свідчення не конкретизовувалися датами та часовими періодами.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягала позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 .
Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Статтею 125 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР у редакції, чинній на час набуття подружжям у власність спірного майна, майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. Розмір частини, яка належить кожному з подружжя, в разі спору, визначається судом. Інше майно становить окрему власність кожного з дружин.
Згідно зі ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2023 року у справі № 454/921/20 (провадження № 61-6386св23).
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частинами першою та другою ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1221, ч. 3 ст. 1268 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Норма статті 1226 ЦК України визначає, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.
Тому суд правильно зауважив, що необхідно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя.
Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини.
Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя.
Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року у справі № 604/946/20 (провадження № 61-10913св23).
Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75996163 від 27 лютого 2024 року, спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 не заводилася.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Позивач заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не подавала, тому вона набула право на спадкове майно після смерті матері в порядку спадкування за законом.
Тобто спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а, отже, частка кожного із подружжя складала по його частини. Тому спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , становить частину будинку з надвірними будівлями і спорудами, а спадкоємці успадкували по 1/8 його частини.
В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер батько сторін - ОСОБА_3 , що визнається сторонами і підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 29.11.2022 Здолбунівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Раніше, 10 лютого 2020 року, він склав заповіт, що посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В., за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом він матиме право, заповів на користь ОСОБА_2 . 
З матеріалів спадкової справи № 22/2023, заведеної 19 квітня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В., вбачається, що спадщину після смерті  ОСОБА_3 прийняла його дочка - ОСОБА_2 . Цим нотаріусом їй видано свідоцтво про право на спадщину № 1075 від 02 жовтня 2023 року на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами у АДРЕСА_1 , а також свідоцтво про право на спадщину № 1076 від 02 жовтня 2023 року на земельну ділянку з кадастровим номером 5622610100:00:013:0142 площею 0,0717 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у АДРЕСА_1 .
Статтею 1301 ЦК України визначені підстави і порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним; визнання відмови від спадщини недійсною; визнання шлюбу недійсним; порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.
Оскільки право власності ОСОБА_3 на належну йому частину у спільному майні не припинилось після смерті дружини ОСОБА_4 , тому приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. частково всупереч закону видано на ім`я ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на цілий житловий будинок та земельну ділянку, які зареєстровані на праві власності за спадкодавцем. 
Позивач своєчасно прийняла спадщину після смерті матері, проте позбавлена можливості оформити свої права на належну їй частину житлового будинку, а тому наявними є підстави для визнання недійсними в 1/8 частині свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданих приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Бондаренком О.В. на користь відповідача. 
Згідно із ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Щодо доводів апеляційної скарги про хибність з`ясування обставин, що мають значення для справи, то з ними погодитися не можна, адже судом їм дано детальну і вичерпну оцінку.
Не заслуговують на увагу і аргументи про помилкову оцінку судом доказів у справі, а саме показань свідків та письмових засобів доказування.
Так, відповідно до ст.ст. 12, 76-78 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Тому докази, на які покликається автор апеляційної скарги, - як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд попередньої інстанції оцінив об`єктивно і правильно, з чим погоджується й колегія суддів.
З приводу тверджень апеляційної скарги про недодержання судом норм процесуального права, то згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.
При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Так само спростовуються правильністю висновків суду й посилання апеляційної скарги про хибність застосування норм матеріального права, а саме ст.ст. п. 1 ч. 2 ст. 3 СК України, ст. 64 ЖК УРСР, Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", ст.ст. 1216, 1218, 1268, 1269, 1272, 1298 ЦК України і ст. 67 Закону України "Про нотаріат".
Апеляційний суд не згоден і з аргументами про незастосування судом висновків Верховного Суду у постановах від 23 грудня 2019 року у справі №303/1816/17, від 12 серпня 2019 року у справі №521/16365/15, від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17, оскільки спірні правовідносини і права та обов`язки, які були предметом перегляду касаційного суду, відрізняються обставинами справи, правовою природою та своїми характеристиками. Отже, вони не є релевантними і подібними між собою. 
Стосовно посилань про доцільність врахування при вирішенні спору рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 13 вересня 2019 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 29 липня 2021 року у справі №562/2264/20, то вони є необґрунтованими внаслідок того, що ці судові рішення жодним чином не стосуються спірних відносин.
В решті доводи апеляційної скарги також є необґрунтованими, а тому колегією суддів відхиляються.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Казмірчук Марії Михайлівни залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 серпня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 09.12.2025

Головуючий:                                                        С.В. Хилевич

Судді:                                                                        Н.М.Ковальчук

С.О.Гордійчук