Справа № 548/1786/25
Провадження № 2/548/819/25

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2025 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Коновод О.В.
за участю : секретарясудового засідання - Матвієнко О.А.
представника позивача - прокурора Жайворонок Ж.О.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засідання у залі суду м.Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом першого заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Романа Карпця, в інтересах держави в особі : Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням внаслідок пошкодження лісових масивів вогнем.
ВСТАНОВИВ:
Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.
Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.
На обґрунтування позову зазначив, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.05.2025 у справі № 548/2007/24 звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 245 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинення даного кримінального правопорушення закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України. 
Встановлено, що 23.04.2020 близько 15:00 години ОСОБА_1 , перебував на земельній ділянці комунальної власності без кадастрового номеру, яка розташована неподалік домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснював прибирання залишків рослинності. Після закінчення прибирання зазначеної земельної ділянки, ОСОБА_1 , маючи намір у подальшому спалити залишки рослинності склав їх та залишив на території вказаної ділянки, яка межує з землями на яких розташовані лісові масиви гідрологічного заказника місцевого значення «Комишитовий», що знаходиться за межами села Єньки Лубенського району Полтавської області та відноситься до комунальної власності Хорольської міської ради Лубенського району.
У ході виконання дій по спалюванню залишків рослинності зі своєї присадибної ділянки, ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 27 Закону України «Про рослинний світ», ст. 39 Закону України «Про тваринний світ», п. 1.18 розділу III «Правил пожежної безпеки в Україні», за допомогою заздалегідь підготовлених сірників, підпалив залишки рослинності, що були складені ним на земельній ділянці комунальної власності без кадастрового номеру, яка розташована неподалік домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , яка межує із землями на яких розташовані лісові масиви гідрологічного заказника місцевого значення «Комишитовий».
В подальшому, в результаті сильного пориву вітру, полум`я перекинулося із багаття на сухі дикоростучі трави, іншу рослинність та дерева, що спричинило масштабну швидкоплинну пожежу лісових масивів.
У результаті зазначених дій ОСОБА_1 , який не передбачав можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, виникло загоряння та внаслідок цього знищено 162 дерева різних діаметрів породи «сосна» до ступеню припинення росту, пошкодження 384 дерева різних діаметрів породи «сосна» до ступеню неприпинення росту та пошкоджено 781 дерево різних листяних порід в межах гідрологічного заказника місцевого значення «Комишитовий» за межами села Єньки Лубенського району Полтавської області.
В результаті протиправних дій ОСОБА_1 , згідно висновку комплексної комісійної судової інженерно-екологічної та економічної експертизи №36463/36464/711 від 04.12.2023, проведеної в рамках кримінального провадження №12020170330000174 від 24.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 245 КК України, державі в особі Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області спричинено шкоду на загальну суму 4788842,48 грн.
У відповідності до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності є нереабілітуючою підставою. Отже, однією з умов його застосування є згода підозрюваного, обвинуваченого. Цю згоду може бути виражено клопотанням такої особи про звільнення від відповідальності або підтримкою в будь-якій формі відповідного клопотання прокурора, або захисника.
Обвинувачений погодився з закриттям кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.
У зв`язку з постановленням ухвали про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Хорольської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої його діями залишено без розгляду.
Разом з цим, у судовому засіданні та в самій ухвалі Полтавського апеляційного суду колегією суддів роз`яснено, що ця обставина не перешкоджає прокурору звернутись із відповідним цивільним позовом у порядку цивільного судочинства, так як закриття справи на нереабілітуючій підставі у зв`язку із закінченням строків давності не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку відшкодувати заподіяну його діями шкоду. 
Таким чином, шкода підлягає відшкодуванню цивільним відповідачем який її заподіяв, оскільки його дії були неправомірними, між діями та заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина цивільного відповідача. 
Тобто, збитки є результатом порушення вимог законодавства, що спричинені протиправними винними діями відповідача. 
18.07.2025 Лубенською окружною прокуратурою скеровано у порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» лист за вих. № 53/3-4961ВИХ-25 до Хорольської міської ради з повідомленням про обставини порушення інтересів держави в особі Хорольської міської ради та необхідність вжиття заходів реагування.
У відповідь Хорольська міська рада повідомила листом від 28.07.2025 за вих. № 02-22/4240 повідомила, що вони не зверталася до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 матеріальних збитків та не заперечують щодо пред`явлення цивільного позову Лубенською окружною прокуратурою в інтересах Хорольської міської ради. 
Дана відповідь свідчить про те, що уповноважений орган місцевого самоврядування самоусунувся від вжиття заходів, спрямованих на повернення земельної ділянки комунальної власності. Бажання Хорольської міської ради захищати інтереси держави повинне полягати в активних діях, наприклад, підготовка позову, сплата судового збору тощо. 
14.08.2025 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.
Прокурор підтримав позов та прохав його задовольнити з підстав наведених в ньому.
В підготовче судове засідання відповідач не з"явився, але подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі.
Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини, встановлені судом. Норми права, застосовані судом.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.05.2025 у справі № 548/2007/24 звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 245 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинення даного кримінального правопорушення закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України. 
Встановлено, що 23.04.2020 близько 15:00 години ОСОБА_1 , перебував на земельній ділянці комунальної власності без кадастрового номеру, яка розташована неподалік домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснював прибирання залишків рослинності. Після закінчення прибирання зазначеної земельної ділянки, ОСОБА_1 , маючи намір у подальшому спалити залишки рослинності склав їх та залишив на території вказаної ділянки, яка межує з землями на яких розташовані лісові масиви гідрологічного заказника місцевого значення «Комишитовий», що знаходиться за межами села Єньки Лубенського району Полтавської області та відноситься до комунальної власності Хорольської міської ради Лубенського району.
У ході виконання дій по спалюванню залишків рослинності зі своєї присадибної ділянки, ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 27 Закону України «Про рослинний світ», ст. 39 Закону України «Про тваринний світ», п. 1.18 розділу III «Правил пожежної безпеки в Україні», за допомогою заздалегідь підготовлених сірників, підпалив залишки рослинності, що були складені ним на земельній ділянці комунальної власності без кадастрового номеру, яка розташована неподалік домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , яка межує із землями на яких розташовані лісові масиви гідрологічного заказника місцевого значення «Комишитовий».
В подальшому, в результаті сильного пориву вітру, полум`я перекинулося із багаття на сухі дикоростучі трави, іншу рослинність та дерева, що спричинило масштабну швидкоплинну пожежу лісових масивів.
У результаті зазначених дій ОСОБА_1 , який не передбачав можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, виникло загоряння та внаслідок цього знищено 162 дерева різних діаметрів породи «сосна» до ступеню припинення росту, пошкодження 384 дерева різних діаметрів породи «сосна» до ступеню неприпинення росту та пошкоджено 781 дерево різних листяних порід в межах гідрологічного заказника місцевого значення «Комишитовий» за межами села Єньки Лубенського району Полтавської області.
В результаті протиправних дій ОСОБА_1 , згідно висновку комплексної комісійної судової інженерно-екологічної та економічної експертизи №36463/36464/711 від 04.12.2023, проведеної в рамках кримінального провадження №12020170330000174 від 24.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 245 КК України, державі в особі Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області спричинено шкоду на загальну суму 4788842,48 грн.
У відповідності до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності є нереабілітуючою підставою. Отже, однією з умов його застосування є згода підозрюваного, обвинуваченого. Цю згоду може бути виражено клопотанням такої особи про звільнення від відповідальності або підтримкою в будь-якій формі відповідного клопотання прокурора, або захисника.
Обвинувачений погодився з закриттям кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.
У зв`язку з постановленням ухвали про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Хорольської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої його діями залишено без розгляду.
Разом з цим, у судовому засіданні та в самій ухвалі Полтавського апеляційного суду колегією суддів роз`яснено, що ця обставина не перешкоджає прокурору звернутись із відповідним цивільним позовом у порядку цивільного судочинства, так як закриття справи на нереабілітуючій підставі у зв`язку із закінченням строків давності не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку відшкодувати заподіяну його діями шкоду. 
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Частинами 3, 7 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором; особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок (ч.1 ст. 211 ЗК України).
Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторів або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з угод або внаслідок заподіяння шкоди, що передбачено ст. 11 ЦК України. 
Згідно з приписами ст. 16 ЦК України, одним із способів захист цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків (шкода). 
Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Отже, збитки є результатом порушення вимог законодавства, що спричинені протиправними винними діями відповідача. 
Пунктом 2 Постанови Пленуми Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. 
Таким чином, шкода підлягає відшкодуванню цивільним відповідачем який її заподіяв, оскільки його дії були неправомірними, між діями та заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина цивільного відповідача. 
Тобто, збитки є результатом порушення вимог законодавства, що спричинені протиправними винними діями відповідача. 
18.07.2025 Лубенською окружною прокуратурою скеровано у порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» лист за вих. № 53/3-4961ВИХ-25 до Хорольської міської ради з повідомленням про обставини порушення інтересів держави в особі Хорольської міської ради та необхідність вжиття заходів реагування.
У відповідь Хорольська міська рада повідомила листом від 28.07.2025 за вих. № 02-22/4240 повідомила, що вони не зверталася до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 матеріальних збитків та не заперечують щодо пред`явлення цивільного позову Лубенською окружною прокуратурою в інтересах Хорольської міської ради. 
Дана відповідь свідчить про те, що уповноважений орган місцевого самоврядування самоусунувся від вжиття заходів, спрямованих на повернення земельної ділянки комунальної власності. Бажання Хорольської міської ради захищати інтереси держави повинне полягати в активних діях, наприклад, підготовка позову, сплата судового збору тощо. 
Даний факт свідчить про бездіяльність сторони у справі та необхідність захисту інтересів держави саме прокурором. 
З огляду на це, Лубенська окружна прокуратура листом від 31.07.2025 повідомила вказану раду про намір звернутися до суду в інтересах держави.
Таким чином, не здійснення захисту у даному випадку виявляється в усвідомленій пасивній поведінці Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області при вирішення суспільно важливого питання. Маючи відповідні повноваження для захисту інтересів держави, Хорольська міська рада своєчасно не вживає заходів для відшкодування збитків, завданих знищенням та пошкодженням дерев в межах гідрологічного заказника «Комишитовий».
Враховуючи викладене, прокурор правомірно дійшов висновку, що бездіяльність в даному випадку уповноваженого органу полягає у відсутності протягом тривалого періоду часу активних дій, спрямованих на звернення з позовом до суду та є підставою для звернення до суду прокурора. 
Вказане також відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 справа №912/2385/18. 
Відповідно до пункту 2 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.
Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19.09.2012 на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає у тому, щоб представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.
Підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 15.01.2009 у справі «Менчинська проти росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
На прокуратуру покладаються такі функції: у випадках, визначених Законом, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом, та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).
Таким чином, відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий – відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. 
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень – він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. 
«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. 
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. 
Відповідно до ст. ст. 319, 386 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. 
Згідно зі ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі шляхом звернення до суду. 
Відповідно до п.п. 1, 5, 10 п. б ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів міських рад належить: здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів; вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом; здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом
Враховуючи викладене, Хорольська міська рада може виконувати, зокрема, дві абсолютно різні функції, а саме: функції розпорядника гідрологічного заказника місцевого значення від імені власника з усіма повноваженнями власника на захист права власності; функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.
Ураховуючи те, що спірна ділянка належить до земель природно-заповідного фонду, яка перебуває під особливою охороною держави, невжиття уповноваженим органом протягом розумного строку, після отримання повідомлення про наявність порушень інтересів держави, заходів щодо їх поновлення є підставою для звернення прокурора до суду. 
Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 № 912/2385/18. 
Більше того, як зазначено в п. 6.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18, факт не звернення до суду відповідного органу з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що узгоджується з нормами національного законодавства та практикою Європейського суду з прав людини. 
Водночас, статтею 324 Цивільного кодексу України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. 
Верховним Судом у постанові від 01.09.2022 у справі №440/7210/21 зазначене наступне.
Особливість суспільних (публічних) інтересів є те, що на відміну від приватних, їх майже неможливо захищати в суді безпосереднім носієм (носіями), а тому в державі обов`язково повинен існувати інструмент захисту такого інтересу у формі спеціального суб`єкта, яким може і повинен за чинної Конституції України виступати такий орган як прокуратура.
Прокурор в позовній заяві зазначив, що захисту підлягають інтереси держави, а саме - інтереси територіальної громади, порушення яких зумовлено протиправністю дій відповідача.
Колегія суддів зазначила, що таке обґрунтування є сумісним із розумінням «інтересів держави».
Крім цього, у постанові від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що прокурор може представляти інтереси територіальної громади і це є сумісним з вимогами частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Отже, звернення прокурора до суду у цій справі слугує меті захисту суспільного інтересу у такій важливій сфері, як дотримання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, а тому прокурор, звертаючись до суду з цим позовом, діє відповідно до вимог частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № № 3-рп/99 зазначено, що поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор або його заступник самостійно визначає, посилаючись на законодавство, підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. 
Так, п. 3 цього рішення суд, не пов`язуючи поняття з конкретними нормами, які підлягають тлумаченню, вказує, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих за захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. 
Необхідність пред`явлення цього позову зумовлена потребою в забезпеченні на загальнодержавному рівні екологічної безпеки.
Обґрунтування строків позовної давності.
Зі змісту ст. 267 ЦК України вбачається, що позовну давність законодавець пов`язує із проміжком часу, протягом якого порушені права та захищені законом інтереси можуть бути захищені в судовому порядку, убачається, що недотримання визначеного в законі строку звернення до суду може бути підставою для відмови у позові виключно якого у разі встановлення судом порушення права чи інтересу, за захистом звернулася особа.
Позовна давність законом визначена як строк для правильного застосування права про позовну давність, принципове значення має встановлення початку перебігу такого строку.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Тобто, строком позовної давності є термін, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до суду для захисту своїх прав у цивільно-правових відносинах або ж реалізації владних повноважень.
При цьому початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду пов`язується як з моментом порушення прав особи, так і з моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав та про особу, що їх порушила.
Отже, закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом, коли стало відомо про порушення закону та у зв`язку з цим – прав й охоронюваних законом інтересів.
Верховний Суд України 12.07.2017 при розгляді справи № 6-2458цс16 дійшов правового висновку із застосуванням ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України щодо обчислення позовної давності від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися саме позивач в особі органу – суб`єкта владних повноважень, в інтересах якого пред`явлено позов прокурором. 
Аналогічного висновку Вищий господарський суд України дійшов у постанові від 16.05.2017 у справі № 909/837/16 та Верховний Суд у постановах від 21.02.2018 у справі № 488/5473/14ц і від 13.06.2018 у справі № 367/3381/15.
Також у постанові Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 922/243/22 зазначено, що для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Згідно з висновками викладених у постанові КГС ВС від 13.06.2023 у справі № 914/2005/19 закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з часом, коли стало відомо про порушення закону та у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів. При визначенні початку перебігу позовної давності суду слід з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 916/2828/18)
Враховуючи, що відповідно до ст. 170 ЦК України носієм порушеного права власності на спірні землі та, відповідно, особою, з обізнаністю якої пов`язані виникнення права на позов та початок перебігу строку позовної давності, є відповідний орган місцевого самоврядування, який у межах компетенції реалізує права власника, то згідно зі ст. 13, ч. 8 ст. 122, ч. 9 ст. 149 ЗК України таким органом станом на пред`явлення позовної заяви до суду є Лубенська міська рада.
Лубенська окружна прокуратура дізналася про наявне порушення, коли ОСОБА_1 було вперше повідомлено про підозру, а саме 28.12.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 240 КК України.
Тому саме з цього часу необхідно обраховувати початок перебігу строку позовної давності. 
Відповідно до ч. 2 ст. 265 ЦК України якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.
Таким чином період з дати пред`явлення позовної заяви – 17.01.2024 по дату набрання ухвалою суду законної сили, а саме 26.05.2025, не зараховується до позовної давності.
Крім цього постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» було встановлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин. В подальшому дію карантину було неодноразово продовжено.
Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначеністаттями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Крім того, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (№ 64/2022) з 24.02.2022 в Україні запроваджено воєнний стан, який неодноразово продовжувався. У подальшому, 15.02.2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257–259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.
Таким чином, з 12.03.2020 перебіг строків позовної давності зупинено.
З огляду на це, даний позов пред`явлено в межах строку позовної давності. 
Обґрунтування підсудності даного позову Хорольському районному суду Полтавської області.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У статті 15 ЦК України безпосередньо не визначаються органи, які здійснюють захист цивільних прав. 
Крім органів, зазначених у статті 55 Конституції України, відповідно до окремих актів законодавства України здійснюють захист цивільних прав та інтересів або сприяють їх захисту, зокрема, органи прокуратури. 
Частиною 2 статті 2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Одним із таких органів є прокуратура, на яку відповідно до пункту 3 статті 1311 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.
У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.
За таких обставин, вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 4788842,48 грн є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат .
Відповідно положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2)у разівідмови впозові -на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 13, 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 19, 23, 30, 53, 56, 175-177, 184 Цивільного процесуального кодексу України, -
УХВАЛИВ:
Позов першого заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Романа Карпця (юридична адреса: вул. Старо-Троїцька, 13 м. Лубни Полтавської області, код ЄДРПОУ 02910060), в інтересах держави в особі : Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( код ЄРДПОУ: 22528612, адреса знаходження: вул. Соборності, будинок 4 м. Хорол Лубенського району Полтавської області) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням внаслідок пошкодження лісових масивів вогнем - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 на користь Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області (код ЄДРПОУ 37959255, р/р UA 428999980333189331000016702 Отримувач: ГУК у Полт.обл/тг м.Хорол/24061600 – 4788842,48 грн. (чотири мільйона сімсот вісімдесят вісім тисяч вісімсот сорок дві гривні сорок вісім копійок) за шкоду, заподіяну державі вчиненим кримінальним правопорушенням внаслідок пошкодження лісових масивів вогнем.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розімірі 15 140,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 22.12.2025 року.

Суддя: О.В. Коновод