КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №363/5553/25 Суддя І інстанції - Шубочкіна Т.В. 
Провадження № 33/824/759/2026 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Рвачова О.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Вишгородського районного суду Київської області від 21 листопада 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Вишгородського районного суду Київської області від 21 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 605, 60 грн.
Згідно постанови судді, 17 вересня 2025 року об 11 год. 00 хв. в с. Лютіж, вул. Сади Лютіж, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, захисник Рвачов О.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Вишгородського районного суду Київської області від 21 листопада 2025 року скасувати, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, з зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення закрити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ОСОБА_1 не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він взагалі не здійснював керування автомобілем у день та час, які вказані у протоколі, що у свою чергу вказує на відсутність в даній справі такого обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення, як суб`єкт правопорушення. 
Також апелянт звертає увагу суду, що в матеріалах справи міститься відеозапис, який є неповним, зокрема не зафіксовано руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , що є грубим порушенням приписів Інструкції № 1026, у зв`язку з чим сторона захисту просить визнати це відео недопустимим доказом.
Крім того, апелянт зазначає, що беручи до уваги той факт, що ОСОБА_1 взагалі не здійснював керування транспортним засобом, вимога інспектора патрульної поліції про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння була безпідставною та протиправною, а тому у ОСОБА_1 не виникло обов`язку його проходити, що виключає можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
До того ж апелянт вказує, що з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівники поліції почали спілкування з ОСОБА_1 , не попередивши його, що у відповідності до ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» ними здійснюється повна відеофіксація їхньої з ним розмови. Крім того, ОСОБА_1 не було роз`яснено його право не свідчити проти себе та членів його сім`ї, що є грубим порушенням чинного законодавства. 
Поміж іншим, апелянт зазначає, що в порушення вимог Інструкції №1452/735 співробітники поліції не ознайомлювали ОСОБА_1 зі змістом направлення на огляд в закладі охорони здоров`я та не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння згідно направлення.
Апелянт вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №456375 від 17.09.2025 не може бути визнаний судом, як доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Також апелянт звертає увагу, що поліцейські не проводили огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а склали відносно ОСОБА_1 протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, з огляду на що сторона захисту просить визнати наявний в матеріалах справи акт огляду неналежним та недопустимим доказом. 

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Рвачова О.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №456375, згідно якого 17 вересня 2025 року об 11 год. 00 хв. в с. Лютіж, вул. Сади Лютіж, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 та підписаний особою, яка його склала і безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і який він підписав без жодних зауважень.
В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17.09.2025; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції. 
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Враховуючи сукупність доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в законному порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.
З переглянутого відеозапису вбачається, що відеозапис розпочинається з того, що працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 та транспортного засобу, що стояв неподалік від нього та пояснили ОСОБА_1 , що нещодавно під час руху транспортним засобом по дорозі від села Лютіж на Сади Лютіж він допустив незначне порушення правил дорожнього руху, а саме, не включив ближнє світло фар, тому вони (працівники поліції) його зупиняли, втім він не зупинився, у зв`язку з чим працівники поліції прослідували за ним, і побачивши, що він повертає на Сади Лютіж поїхали за ним, тому власне і опинилися в тому місці. Після цього, працівник поліції попросив уточнити у ОСОБА_1 звідки та куди він їхав і яким транспортним засобом керував, на що останній, повернувшись в сторону автомобіля «Mitsubishi Lancer», який на той час стояв припаркований біля в`їзду на територію Садів Лютіж, кивнув головою та сказав, що дійсно їхав з с. Лютіж на вул. Сади Лютіж, але не зупинився на вимогу працівників поліції, оскільки не побачив працівників поліції та вимоги про зупинку. В подальшому, під час спілкування з ОСОБА_1 працівник поліції повідомив, що вбачає у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме порушення мови, порушення координації рухів та сильний запах алкоголю з порожнини рота, та запитав у ОСОБА_1 щодо вживання алкогольних напоїв. На це ОСОБА_1 вказав, що в цей день не вживав, однак, не став заперечувати, що напередодні вживав алкогольні напої. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», на що ОСОБА_1 відразу категорично відмовився. Після цього йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, на що ОСОБА_1 також категорично відмовився. У зв`язку з цим, поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 , що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є порушенням п. 2.5 ПДР, яким передбачено, що водій на вимогу працівника поліції повинен пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України, в тому числі право не свідчити проти себе, та права, передбачені ст. 268 КУпАП. І після роз`яснення прав, працівником поліції ще раз було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, на що ОСОБА_1 повторно відмовився. На таку відмову працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення та відсторонив ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. 
Більш того, з технічної фіксації судового засідання Вишгородського районного суду Київської області за 20.11.2025 року вбачається, що після перегляду в судовому засіданні відеозапису з бодікамери поліцейського на уточнююче запитання судді ОСОБА_1 чітко відповів, що дійсно керував транспортним засобом орієнтовно за 15 хв. до початку відеозапису, під час руху бачив наряд поліції, проте, не бачив, щоб вони його зупиняли, наскільки він пам`ятає, вони були заняті з водієм іншого транспортного засобу. 
Відтак, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є безпідставними, та такими, що спростовуються як даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що на уточнююче запитання працівника поліції сам ОСОБА_1 пояснив звідки та куди він їхав, при цьому, не заперечував повідомлення працівника поліції про порушення правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом, а саме, не ввімкнення ним під час руху ближнього світла фар. В подальшому в судовому засіданні сам розповів звідки і куди рухався, керуючи транспортним засобом, та не заперечував, що під час руху бачив наряд поліції. 
Що ж до посилань захисника про те, що відеозапис є неповним, а тому не може бути належним доказом, то слід зазначити, що з долученого до протоколу відеозапису місця події вбачається, що він має чітку і логічну послідовність подій, що мали місце, розвиток спілкування співробітників поліції із водієм, на ньому чітко зафіксовано неодноразове висловлення ОСОБА_1 пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» або в медичному закладі, та його відмову від проходження такого огляду, тобто, зафіксовані всі події, що стосуються безпосередньо складу ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На даному відеозаписі безперервно зафіксовано неодноразову та послідовну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі, що підлягає встановленню під час розгляду даної справи. Даний відеозапис є об`єктивним доказом у справі і не залежить від суб`єктивного сприйняття. 
Також неспроможними є доводи апеляційної скарги про порушення працівниками поліції вимог Закону, зокрема, те, що вони спілкувалися з ОСОБА_1 , не попередивши його про те, що ними здійснюється повна відеофіксація їхньої з ним розмови, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, як, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Вказані технічні прилади та технічні засоби поліція може закріплювати на однострої.
Згідно з п. 5 розд. ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. При цьому, згадана Інструкція не містить будь-яких застережень про те, що включення відеореєстратора неможливе без попередження особи, яку він фіксує.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його право не свідчити проти себе та членів його сім`ї є безпідставними та такими, що спростовуються даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені як ст. 63 Конституції України, так і ст. 268 КУпАП, про що він також розписався в протоколі про адміністративне правопорушення. 
Не впливають на встановлені обставини справи посилання захисника на не надання працівниками поліції ОСОБА_1 направлення на огляд до закладу охорони здоров`я, адже, як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 під фіксацію неодноразово відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і від проходження такого огляду в медичному закладі.
Крім того, згідно змісту такого направлення, воно може бути прийняте медичним закладом у разі доставки водія поліцейським. За змістом Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, та додатків до неї, в тому числі зразка направлення водія на огляд до закладу охорони здоров`я, воно виписується поліцейським, який супроводжує водія на огляд виключно для лікаря медичного закладу, а тому не видача його водію або не надання на підпис водію будь-яким чином не впливає на встановлені обставини справи.
Що стосується тверджень захисника щодо недопустимості як доказу, акту огляду, то результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. У даному випадку, водій ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці запинки за допомогою приладу. Отже, у акті і було зазначено, що огляд на стан сп`яніння не проводився. 
Таким чином, зазначені апелянтом доводи не спростовують висновку суду про порушення ОСОБА_1 пункту 2.5 ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 мав беззастережно виконати їх законну вимогу і пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Таке прямо передбачено п.2.5 ПДР України та абз.3 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», які покладають на водія безумовний обов`язок виконати передбачені законом вимоги працівника поліції, в тому числі про проходження огляду на стан сп`яніння.
Зокрема, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляд справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Таким чином, ОСОБА_1 , реалізувавши своє право на керування транспортним засобом, повинен беззастережно виконати законну вимогу працівника поліції і пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, чого не зробив, тим самим порушив п. 2.5 ПДР України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
За вказаних обставин, висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим та базується на комплексі доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи. 
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та призначив стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б могли стати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, не встановлено. 
З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Вишгородського районного суду Київської області від 21 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Рвачова О.О. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Постанову судді Вишгородського районного суду Київської області від 21 листопада 2025 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Л.І. Кепкал