ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року  Справа № 902/604/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю. ,  суддя Крейбух О.Г. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоелектроапаратура" на рішення Господарського суду Вінницької області від 26.08.25, повний текст судового рішення складено 05.09.25 у справі № 902/604/25 (суддя Тварковський А.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоелектроапаратура"
до Сутисківського комунального підприємства "Комунсервіс"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Сутисківська селищна рада
про стягнення 222 274,06 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 26.08.25 у справі № 902/604/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із оскаржуваним судовим рішенням через підсистему "Електронний Суд" 23.09.25 від ТОВ "Автоелектроапаратура" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга. Із підстав висвітлених у апеляційній скарзі ТОВ "Автоелектроапаратура" просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позов задоволити повністю.
Листом Північно-західного апеляційного господарського суду № 902/604/25/5018/25 від 24.09.25 витребувано матеріали справи у суду першої інстанції. 09.10.25 від місцевого господарського суду до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.10.25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоелектроапаратура" на рішення Господарського суду Вінницької області від 26.08.25 у справі № 902/604/25.
20.10.25 через підсистему "Електронний Суд" від Сутисківського комунального підприємства "Комунсервіс" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.
20.11.25 через підсистему "Електронний Суд" від ТОВ "Автоелектроапаратура" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про долучення доказів до апеляційної скарги. Долучено копію постанови про закриття кримінального провадження від 18.09.2025, яка винесена старшим слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області.
У зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Юрчук М.І. у період з 04.12.2025 по 26.12.2025 включно, відповідно до ст. 32 ГПК України та п. 8.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді (затвердженого рішенням зборів суддів Північно-західного апеляційного господарського суду №1 від 20.03.2025 року) здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю., суддя Крейбух О.Г..
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоелектроапаратура" на рішення Господарського суду Вінницької області від 26.08.25 у справі № 902/604/25 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю., суддя Крейбух О.Г..
Згідно з ст.ст. 269, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час дослідження матеріалів справи колегією суддів апеляційної інстанції встановлено наступне.
15.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СУПАРК" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоелектроапаратура" (покупець) укладено договір купівлі-продажу частки нерухомого майна, відповідно до пункту 1.1 якого продавець передає у власність (продав) покупцю, а покупець приймає у власність від продавця (купив) об`єкт нерухомого майна, а саме: 999/1000 часток у праві власності на майновий комплекс, що складається, зокрема, з будівлі насосно-каналізаційної станції літ. № 6, 6(1), 6(2), що знаходиться за адресою: Вінницька область, Вінницький район, смт Сутиски, вул. Заводська, буд. 1. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М., зареєстрований у реєстрі за № 1151 від 15.05.2024.
У пункті 1.2 договору визначено, що вищезазначене нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер якої: 0524555700:02:006:0188, загальною площею 4,2989 га.
15.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СУПАРК" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоелектроапаратура" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до пункту 1.1 якого продавець передає у власність (продав) покупцю, а покупець приймає у власність від продавця (купує) об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 625,4 кв.м., що складаються з: адміністративно-побутовий корпус очисних споруд № 1, перехід № 1.1, ганок, зливна станція № 2, підвал п/№2, ганок, ганок, хлораторна № 3, хлораторна № 4, горожа, № 5, пісколовки з приймальною камерою № 6, 6.1, 6.2, 6.3, мулові майданчики № 7, аеротенк з блоком ємностей № 8, піскові майданчики № 9, резервуар № 10, резервуар № 11, резервуар № 12, резервуар № 13, що розташовані за адресою: Вінницька область, Вінницький район, смт Сутиски, вул. Вінницька, буд. 52. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М., зареєстрований у реєстрі за № 1150 від 15.05.2024.
Вищезазначене нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці, кадастровий номер якої: 0524555700:01:002:0146, загальною площею 6,5128 га (п. 1.2. Договору).
Факт реєстрації за ТОВ "Автоелектроапаратура" права власності на об`єкти нерухомого майна, придбані за вищезазначеними договорами купівлі-продажу від 15.05.2024 підтверджується наявними у матеріалах справи витягами з Державного реєстру речових прав (т. 1, а.с. 15-18).
Матеріали справи також містять копію технічного паспорта на виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Вінницька область, Вінницький (Тиврівський) район, Сутисківська територіальна громада, селище Сутиски, вул. Вінницька, б. 52, виготовленого на замовлення позивача (т.1, а.с. 19-25).
Як убачається з матеріалів справи ТОВ "Автоелектроапаратура" стверджує, що будівлі насосно-каналізаційної станції літ. № 6, 6(1), 6(2) розташовані на земельній ділянці кадастровий номер 052455700:02:006:0188 загальною площею 4,2989 га використовуються Сутисківським комунальним підприємством "Комунсервіс", адже вказані будівлі та споруди забезпечують викачку рідких побутових відходів з територіальної громади смт Сутиски в нежитлові споруди адміністративно-побутового комплексу очисних споруд №1, зливної станції №2, хлораторної № 3, хлораторної № 4, пісколовки з приймальною камерою № 6, 6.1, 6.2, 6.3, мулових майданчиків № 7, аеротенка з блоком ємностей № 8, піскових майданчиків № 9, резервуару № 10, резервуару № 11, резервуару № 12, резервуару № 13, які розташовані в смт Сутиски, вул. Вінницька, 52, використання яких також здійснюється Сутисківським комунальним підприємством "Комунсервіс", що розташовані на земельній ділянці кадастровий номер 052455700:01:002:0146 загальною площею 6,5128 га.
Як вказує позивач, договірні відносини між ТОВ "Автоелектроапаратура", Сутисківською селищною радою та Сутисківським комунальним підприємством "Комунсервіс" відсутні, використання об`єктів здійснюється без будь-якої компенсації власнику за користування майном та без сплати збитків, пов`язаних з оплатою за споживання електроенергії, тому наявні підстави для стягнення з Сутисківського комунального підприємства "Комунсервіс" безпідставно збережених коштів в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за період з червня 2024 року по квітень 2025 року, що складається з плати за користування нежитловими приміщеннями насосної станції та вартості сплачених комунальних послуг (електропостачання).
За висновком експерта ТОВ "Подільський центр судових експертиз" №814 від 30.05.2025 за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у справі № 902/231/25 за позовом Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області до ТОВ "Автоелектроапаратура" про стягнення безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельними ділянками без правовстановлюючих документів, зокрема, констатовано, що:
- в процесі надання послуг обслуговування каналізаційних мереж Сутисківським комунальним підприємством "Комунсервіс" використовується будівля насосно-каналізаційної станції літ. 6, літ. 6(1), що належать ТОВ "Автоелектроапаратура" на підставі договору купівлі-продажу частки нерухомого майна від 15.05.2024;
- в процесі надання послуг обслуговування каналізаційних мереж Сутисківським комунальним підприємством "Комунсервіс" використовується адміністративно-побутовий корпус очисних споруд №1, перехід №1.1, зливна станція №2, підвал п/№2, хлораторна №3, хлораторна №4, огорожа №5, пісколовока з приймальними камерами літ. №6, №6.1, №6.2, №6.3, мулові майданчики №7, аеротенк з блоками ємностей №8, пісковий майданчик №9, резервуар №10, резервуар №11, резервуар №12, резервуар №13, що належать ТОВ "Автоелектроапаратура" на підставі договору купівлі-продажу частки нерухомого майна від 15.05.2024.
Наведене слугувало підставою для звернення ТОВ "Автоелектроапаратура" із відповідним позовом до суду про стягнення з Сутисківського комунального підприємства "Комунсервіс" 222 274,06 грн безпідставно збережених коштів.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 26.08.25 у справі № 902/604/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Мотивуючи судове рішення місцевий господарський суд зазначив наступне:
- Висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у справі № 902/231/25 від 30.05.2025 є суперечливим та сформовано за відсутності належних та допустимих доказів. У висновку зазначається про відповідального працівника, який обслуговує роботу насосу, однак не зрозуміло хто є зазначена особа і ким він працює;
- Висновок експерта та інші докази в матеріалах справи (зокрема листування між учасниками судового процесу) свідчать про те, що відповідач має обмежений доступ до об`єкта нерухомості ТОВ "Автоелектроапаратура", адже територія огороджена та охороняється. Зазначеного позивачем не спростовано;
- Позивачем не доведено використання відповідачем майна позивача, що в свою чергу виключає можливість стягнення безпідставно збережених коштів. 
Не погоджуючись із оскаржуваним судовим рішенням через підсистему "Електронний Суд" 23.09.25 від ТОВ "Автоелектроапаратура" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга. ТОВ "Автоелектроапаратура" просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позов задоволити повністю.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- Місцевий господарський суд не врахував висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у справі № 902/231/25 від 30.05.2025, а відповідачем не спростовані висновки експерта;
- Суд першої інстанції не застосував стандарту переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, аніж протилежний. Адже відповідачем не було надано взагалі жодного доказу того, що він має іншу мережу комплексу очисних споруд каналізаційних станцій, які він використовує для надання послуг;
- Місцевим господарським судом не враховано правової природи приписів ст. 1212 ЦК України, а також правових висновків, які висвітлено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 201/9127/21 від 25.09.2024.
У відзиві на апеляційну скаргу Сутисківське комунальне підприємство "Комунсервіс" звертає увагу на рішення Господарського суду Вінницької області від 25.07.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 у справі № 902/231/25 за позовом Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області до ТОВ "Автоелектроапаратура" про стягнення 272 510, 09 грн. Також відповідач звертає увагу на тому, що послуга водовідведення завжди надавалася заводом "Автоелектроапаратура", а всі юридичні та фізичні особи – користувачі цієї послуги здійснювали оплату безпосередньо підприємству за договорами. Позивач після придбання майнового комплексу став автоматичним балансоутримувачем каналізаційно-насосної станції. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують: факт користування відповідачем майном ТОВ "Автоелектроапаратура", зокрема будь-якими приміщеннями, спорудами чи об`єктами; отримання вигоди або майнового збагачення відповідачем внаслідок користування; наявності збереженого майна чи коштів, які підлягають поверненню. Відтак на переконання відповідача підстави для застосування ст. 1212 ЦК України у даній справі відсутні, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін. 

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Як убачається з доводів апелянта відповідачем використовуються будівлі насосно-каналізаційної станції літ 6, літ 6 (1), літ 6 (2), які перебувають у складі належного ТОВ "Автоелектроапаратура" майнового комплексу за адресою: смт Сутиски, вул. Заводська, 1 та розташовані на земельній ділянці кадастровий номер 052455700:02:006:0188 загальною площею 4,2989 га, без будь-яких правовстановлюючих документів. Апелянт наголошує, що жодних договірних відносин між ТОВ "Автоелектроапаратура", Сутисківською селищною радою та Сутисківським комунальним підпримством "Комунсервіс" немає і відповідач використовує майно без будь-якої компенсації власнику ані за користування майном, ані за збитки пов`язані з оплатою за енергоносії (споживання електроенергії). Відтак матеріально-правовою підставою позову є стягнення коштів в порядку ст. 1212 ЦК України за період з червня 2024 року по квітень 2025 року, що складається з плати за користування нежитловими приміщеннями насосної станції та вартості сплачених комунальних послуг (електропостачання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України).
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст.1212 ЦК України).

Щодо незгоди ТОВ "Автоелектроапаратура" із оскаржуваним судовим рішенням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що одним із доводів апеляційної скарги є не врахування місцевим господарським судом правової природи приписів ст. 1212 ЦК України, а також правових висновків, які висвітлено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 201/9127/21 від 25.09.2024.
Колегією суддів апеляційної інстанції враховується, що неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
Суд апеляційної інстанції враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис необхідно визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. 
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності необхідно насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.09.2024 досліджувались спірні правовідносини щодо правових підстав набуття права володіння на спірний автомобіль місцезнаходження якого не вдалося встановити, а позовна вимога полягала, зокрема, у стягненні з відповідача на користь позивача середньої ринкової вартості автомобіля з огляду на те, що відповідачка не має можливості в натурі повернути безпідставно набуте майно.
У той же час суб`єктний склад, а також правовідносини, які виникли у даній справі є інакшими аніж ті, які висвітлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.09.24 у справі № 201/9127/21 від 25.09.2024, а відтак зазначений довід апелянта як підстава для скасування оскаржуваного судового рішення є безпідставною.
Апелянт звертає увагу на приписи ст. 759-762 ЦК України, які регулюють питання найму (оренди) майна та наголошує, що відповідач користується майном позивача безоплатно та не уклав жодного із ним правочину, що є недобросовісною поведінкою та порушенням його прав. 
Суд апеляційної інстанції наголошує, що сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій потерпілій особі, яка має належний правовий титул на нього (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18). 
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанови Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19).
Як убачається з матеріалів справи між відповідачем та позивачем не укладено правочину щодо надання послуг чи оренди приміщення. У той же час одним із доводів апеляційної скарги є те, що місцевий господарський суд не врахував висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у справі № 902/231/25 від 30.05.2025, а відповідачем не спростовані висновки експерта.
Колегія суддів апеляційної інстанції враховує обставини, які встановлені у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2025 у справі №902/231/25 (за позовом Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоелектроапаратура" про стягнення 272 510, 09 грн):
"Щодо доводів відповідача про те, що фактичним користувачем земельної ділянки (нежитлових будівель і споруд на ній) кадастровий номер 052455700:01:002:0146 загальною площею 6,5128 га щодо якої заявляється вимога про стягнення коштів як безпідставно збереженого майна являється Сутисківське комунальне підприємство "Комунсервіс", що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2025 № 814; листом ДЕІ у Вінницькій області від 11.04.2025, в якому запропоновано відповідачу, з метою недопущення екологічної катастрофи в регіоні утриматись від дій щодо призупинення роботи КНС та забезпечення доступу працівників комунального підприємства до вказаних будівель та споруд; та листом Сутисківської селищної ради від 17.03.2025, в якому селищна рада визнає використання КНС для життєдіяльності громади, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 104 ГПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, останні не містять, і відповідно сторонами не подано жодних інших доказів, які б підтверджували, що Сутисківським комунальним підприємством "Комунсервіс" використовуються будівлі та/або споруди, які знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер 052455700:01:002:0146 загальною площею 6,5128 га.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що фактичним користувачем земельної ділянки кадастровий номер 052455700:01:002:0146 загальною площею 6,5128 га щодо якої заявляється вимога про стягнення коштів як безпідставно збереженого майна являється Сутисківське комунальне підприємство "Комунсервіс".
При цьому лист Державної екологічної інспекції у Вінницькій області від 11.04.2025 та лист Сутисківської селишної ради від 17.03.2025, не підтверджують у встановленому порядку використання комунальним підприємством будівель, що знаходяться на земельній ділянці кадастровий номер 052455700:01:002:0146 загальною площею 6,5128 га.
Таким чином, із урахуванням вказаних вище обставин, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання відповідача на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 25.09.2024 у справі № 201/9127/21".
Дане судове рішення набрало законної сили та не було скасоване.
Відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що матеріали даної справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідальна особа відповідача користується майном позивача як про це зазначено у висновку експерта. Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду, що висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у справі № 902/231/25 від 30.05.2025 не містить належного обґрунтування яка саме особа (який відповідальний працівник) і яким чином здійснюється обслуговування каналізаційно-насосної станції з урахуванням тієї обставини, що відповідач немає фактичного доступу до майна позивача. Таким чином висновки експерта є взаємосуперечливими. Обставини того, що відповідальна особа відповідача користується майном позивача також не було встановлено й у справі №902/231/25.
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно наявних доказів, які містяться в матеріалах справи (листування між сторонами, висновок експерта) доступ Сутисківського комунального підприємства "Комунсервіс" до нежитлових будівлей та споруд загальною площею 625,4 кв.м. (адміністративно-побутового комплексу очисних споруд №1, зливна станція №2, хлораторна №3, хлораторна №4, пісколовки з приймальною камерою №6,6.1,6.2.,6.3. мулові майданчики №7 аеротек з блоком ємностей №8, піскові майданчики №9, резевуар №10, резервуар №11, резервуар №12, резервуар №13), що розташовані в с.м.т. Сутиски вул. Вінницька, 52, належних ТОВ "Автоелектроапаратура" є обмеженим (територія огороджена, ворота закриті на замок). 
Суд апеляційної інстанції враховує й ту обставину, що багатоповерхові будинки в селищі Сутиски раніше були побудовані заводом "Автоелектроапаратура", підземні каналізаційні мережі цих будинків, дитячого садка, школи, лікарні та інших підприємств і організацій були спроектовані та збудовані таким чином, що стічні води самопливом надходять до спільної каналізаційної мережі, яка в подальшому спрямовується до каналізаційно-насосної станції (КНС). Таким чином, КНС є невід`ємною складовою центральної системи водовідведення та функціонально пов`язана з іншими її елементами (том 1, а.с. 85-86).
Як вже зазначалось судом апеляційної інстанції 15.05.2024 між ТОВ "СУПАРК" та ТОВ "Автоелектроапаратура" укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до пункту 1.1 якого продавець передає у власність (продав) покупцю, а покупець приймає у власність від продавця (купив) об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 625,4 кв.м., що складаються з: адміністративно-побутовий корпус очисних споруд № 1, перехід № 1.1, ганок, зливна станція № 2, підвал п/№2, ганок, ганок, хлораторна № 3, хлораторна № 4, горожа, № 5, пісколовки з приймальною камерою № 6, 6.1, 6.2, 6.3, мулові майданчики № 7, аеротенк з блоком ємностей № 8, піскові майданчики № 9, резервуар № 10, резервуар № 11, резервуар № 12, резервуар № 13, що розташовані за адресою: Вінницька область, Вінницький район, смт Сутиски, вул. Вінницька, буд. 52. 
У свою чергу згідно згідно ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі
Згідно ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житловокомунальних послуг, в тому числі, зокрема, послуг з централізованого водовідведення здійснюється виключно на договірних засадах; договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншим уповноваженими законом державними органами.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Принцип свободи договору полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати:
- можливість укласти договір або утриматися від його укладення;
- можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.
Отже, одним із ключових елементів цивільного права є автономія волі учасників цивільних відносин. Законодавець передбачив, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, не врегульовані цими актами. Сторони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, але не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в них прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України).
Як виснував Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі №916/1247/23, особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір - це універсальний регулятор, який покликаний забезпечити регулювання приватноправових відносин та є підставою для встановлення, зміни чи припинення суб`єктивних прав і обов`язків, створення інших наслідків саме для його сторін.
Відтак колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що враховуючи принцип свободи договору, позивач на власний ризик придбав майно, яке потребує додаткових дій (зокрема й спеціального обслуговування). Набувши у власність об`єкти нерухомого майна позивач набув й відповідальність за використання такого майна згідно вимог закону. У свою чергу Сутисківське комунальне підприємство "Комунсервіс" не укладало жодних правочинів з ТОВ "Автоелектроапаратура" та не є відповідальним за каналізаційно-насосну станцію як об`єкта речового права власності, що належить саме позивачу.
Також в матеріалах справи відсутній проект договору ініційований (розроблений) позивачем щодо врегулювання відносин користування його майном. Відсутні докази надіслання такого проекту відповідачу, а також відсутні докази звернення до суду з вимогою укласти договір в примусовому (судовому) порядку. 

Щодо поданого клопотання ТОВ "Автоелектроапаратура" про поновлення строку на подання доказів та долучення до матеріалів справи як доказу постанови про закриття кримінального провадження від 18.09.2025 колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Суд апеляційної інстанції враховує доводи апелянта про те, що зазначений доказ не міг бути поданий раніше, оскільки про його існування він дізнався лише у листопаді 2025 року (сама постанова ухвалена 18.09.2025 році). 
Як убачається зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 18.09.25 обслуговування каналізаційно-насосоної станції здійснюється представниками Сутисківського КП "Комунсервіс", а саме по мірі наповнення резервуара стоками вони за допомогою встановленого підприємством насосного обладнання автоматично перекачують на поля фільтрації, що межують з землями звалища твердих побутових відходів громади.
Суд апеляційної інстанції враховує також наявні докази в матеріалах справи, а саме: акт обстеження від 12.09.2024, який складено комісією у складі начальника відділу інструментально-лабораторного-контролю та головного спеціаліста відділу державного екологічного нагляду (контролю) водних ресурсів (том 1, а.с. 104 на звороті - 105), акт відбору проб ґрунтів від 12.09.2024 (том 1, а.с. 105 на звороті - 106).
Із урахуванням наявних доказів, які містяться в матеріалах справи суд апеляційної інстанції не може погодитись із позивачем, що місцевий господарський суд не застосував стандарт переваги більш вагомих доказів у даній справі з огляду на те, що тимчасовий допуск працівників відповідача на територію позивача полягав в необхідності усунення аварії саме на каналізаційних мережах. Також працівники відповідача перекачують вміст резервуару на поля фільтрації з метою аби не створити загрозу навколишньому середовищу, громадському здоров`ю та майну громадян. На переконання суду апеляційної інстанції зазначені дії не свідчать про постійне користування відповідачем чужим майном із метою набуття чи зберігання майна за рахунок іншої особи (позивача), а такі дії навпаки спрямовані на захист публічного інтересу та сприянні позивачу у недопущенні, через поломку каналізаційно-насосної станції, екологічної катастрофи, порушення правил охоронних вод (отруєння річки Південний Буг відходами, які стікають до каналізаційно-насосної станції, що є власністю позивача).
Суд апеляційної інстанції наголошує, що головною метою комунального підприємства є задоволення громадських потреб населення, суб`єктів господарювання та інших категорій споживачів незалежно від форм власності відповідними видами житлово-комунальних послуг.
Відтак суд апеляційної інстанції виснує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності умов задля застосування положень ст. 1212 ЦК України, а саме хоча б однієї обставини того, що: набувач (відповідач) збагатився за рахунок потерпілого (позивача) поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином; незаконно набув майно або зберіг його у себе за рахунок іншої особи; відповідач незаконно користується майном, зокрема, будь-якими приміщеннями спорудами чи об`єктами позивача. 
Із огляду на зазначене колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що доводи апелянта про неправильне застосування норм матеріального та/або процесуального права чи неврахування місцевим господарським судом правових позицій, висвітлених у постановах Верховного Суду не віднайшли свого матеріально-правового підтвердження та не підкріплені жодним належним та допустимим доказом, який міститься в матеріалах справи.
Частиною 3 ст. 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд виснує, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 26.08.25 у справі № 902/604/25 без змін.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоелектроапаратура" на рішення Господарського суду Вінницької області від 26.08.25 у справі № 902/604/25 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.
3. Справу №902/604/25 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Розізнана І.В. 

Суддя   Павлюк І.Ю. 

Суддя   Крейбух О.Г.