КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 760/22944/14-ц Головуючий у суді І інстанції: Усатової І.А.
провадження №22-ц/824/3410/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Цесельської Інни Валентинівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Хоменка Вадима Валерійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариство з обмеженою відповідальністю «Командор Фінанс Груп»,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Хоменко В.В. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
Посилається на те, що на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 760/22944/14-ц від 14.02.2024 року, виданого Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 1629396,80 грн. заборгованості.
17.03.2025 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 та направлено боржнику до виконання та стягувачу до відома. Даною постановою було зобов`язано боржника подати приватному виконавцю декларацію про доходи та майно. Декларацію про доходи та майно боржник приватному виконавцю не надав.
17.03.2025 року виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди та направлено боржнику до виконання.
17.03.2025 року виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та направлено боржнику до виконання.
17.03.2025 року виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до установ банків для виконання.
Зазначено, що згідно відповідей з установ банків боржником відкрито розрахункові рахунки в установах банків, а саме: АТ «Універсал Банк», ПАТ БАНК ВОСТОК, м. ДНІПРО, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «Державний ощадний банк України». На дані розрахункові рахунки приватним виконавцем направлено платіжні інструкції, щодо списання коштів з рахунків. Кошти на рахунках боржника відсутні.
17.03.2025 року виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Відповідні записи внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна.
Вказано, що за результатами майнової перевірки встановлено, що:
- згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ України за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані;
- згідно інформації з сайту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку боржнику акцій (від 5 % і більше) в акціонерних товариствах не належить;
- згідно відповіді Державної прикордонної служби України боржник державний кордон України не перетинав;
- згідно витягу Державного суднового реєстру України, в який вносяться відомості про українські судна, за боржником нічого не знайдено;
- згідно відповіді ДМС боржник зареєстрований АДРЕСА_1 ;
- згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корнелюк К.М. 13 березня 2006 року та зареєстрованого в реєстрі за № 840, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів № 13 березня 2006 року, та зареєстрованого в Київському МБТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 29 березня 2006 року в реєстровій книзі № д.396-80 за реєстровим № 5617-а, боржнику належить квартира АДРЕСА_1 ;
- згідно відповіді Державної податкової служби України боржник отримує дохід в ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» за адресою: 02152, м. Київ, пр-т. Павла Тичини, буд. 1В, кімн. 188;
18.03.2025 року виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до виконання ТОВ "СІЛЬПО-ФУД" за адресою: 02152, м. Київ, пр-т. Павла Тичини, буд. 1В, кімн. 188.
07.04.2025 року на депозитний рахунок виконавця надійшли кошти у розмірі 519,63 грн. Згідно ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти розподілені та перераховані:
- 45,12 грн- перераховані на рахунок стягувача;
- 4,51 грн - перераховано, як основну винагороду приватного виконавця;
- 470,00 грн - перераховані, які витрати виконавчого провадження.
06.05.2025 року на депозитний рахунок виконавця надійшли кошти у розмірі 3017,93 грн. Згідно ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти розподілені та перераховані:
- 2743,57 грн -перераховані на рахунок стягувача;
- 274,36 грн - перераховано, як основну винагороду приватного виконавця.
На момент написання даного подання з боржника стягнуто кошти у розмірі 3537,56 грн.
07.04.2025 року на адресу боржника направлено листа з вимогою виконати рішення суду та сплати борг.
01.05.2025 року на адресу боржника направлено листа з вимогою виконати рішення суду та сплати борг.
16.05.2025 року на адресу боржника направлено листа з вимогою виконати рішення суду та сплати борг.
Приватним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , але перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив, про що складено відповідний акт приватного виконавця.
Виконавцем зазначено, що на даний час виконавчий документ боржником не виконано, заборгованість по виконавчому провадженню НОМЕР_2 складає: 1629776,18 грн сума заборгованості перед стягувачем ТОВ «Кредитні Ініціативи»; 162977,61 грн - основна винагорода. Всього: 1 792 753,79 грн.
Вказано, що боржнику ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 72,4 кв.м.. Дана квартира набута боржником на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корнелюк К.М. 13 березня 2006 року та зареєстрованого в реєстрі за № 840, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів № 13 березня 2006 року, та зареєстрованого в Київському МБТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 29 березня 2006 року в реєстровій книзі № д.396-80 за реєстровим № 5617-a.
Відповідно до іпотечного договору від 08.11.2007 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №8603, дана квартира є предметом іпотеки та забезпечує виконання боржником грошового зобов`язанням. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державного реєстратора прав на нерухоме майно Алієва Г.А., комунального підприємства «Світоч», до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1750610080000 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи».
Виконавцем вказано, що рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 11.01.2022 року у справі №760/32176/19 визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м. Києва Алієва Гусейна Азіза Огли від 25.01.2019 індексний номер: 45215869, згідно з яким 22.01.2019 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 30005975 про державну реєстрацію права власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1750610080000 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», на підставі іпотечного договору від 08.11.2007 року, видавник АКБ «ТАС-Комерцбанк». Проте, боржник право власності, в реєстрі прав власності, за собою, після набрання законної сили вищевказаним рішенням суду, не зареєстрував. Таким чином, квартира під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 72,4 кв.м., належить боржнику ОСОБА_1 , проте право власності на неї досі зареєстроване за ТОВ «Кредитні ініціативи».
З урахуванням викладеного вище, приватний виконавець просив суд вирішити питання про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 на праві власності, яке не зареєстровано в установленному законом порядку, під час виконання судового рішення.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року подання задоволено.
Надано дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Хоменку В.В. звернути стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , яке не було зареєстроване в установленому законом порядку, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Цесельська І.В., в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хоменка В.В. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке зареєстроване в установленому законом порядку.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що приватний виконавець не дотримувався вимог щодо періодичності (системності) перевірки майнового стану боржника. З моменту прийняття приватним виконавцем Хоменком В.В. до виконання виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №760/22944/14-ц до моменту звернення з поданням така перевірка була здійснена лише один раз та через три місяці виконавець уже звернувся до суду із поданням
Суд першої інстанції безпідставно погодився з поданням виконавця, який, порушуючи вимоги ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», не здійснив систематичної перевірки майнового стану боржника, не довів відсутності у нього іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, та не обґрунтував неможливість реального виконання рішення за рахунок коштів або доходів боржника. За таких умов звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване, є передчасним, суперечить принципам розумності, пропорційності та законності виконавчого провадження.
Також представник апелянта обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначала про те, що приватний виконавець обґрунтовував своє подання тим, що 27 квітня 2025 року ним було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , але перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив, про що складено відповідний акт.
На підтвердження вказаних обставин суду наданий Акти приватного виконавця від 27 квітня 2025 року, згідно якого боржник нібито не надав доступу до квартири для проведення виконавчих дій. Вказаний доказ було взято до уваги судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.
Представник апелянта вказувала на те, що якщо виконавець 27 квітня 2025 року виходив до квартири ОСОБА_1 з метою опису та арешту його майна, то присутність понятих під час вказаної виконавчої дії була обов`язкова, що передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження».
Між тим, акт приватного виконавця від 27 квітня 2025 року складений ним одноособово та не містить даних щодо присутності понятих під час спроби виконавця отримати доступ до квартири боржника.
Крім того, звернула увагу, що в акті наявна дата його складення, проте відсутні відомості щодо часу і дати, коли виконавець намагався отримати доступ до квартири боржника та останній відмовив в наданні вказаного доступу.
Скаржник категорично заперечує ту обставину, що приватний виконавець Хоменко В.В. у будь-який спосіб повідомляв його про намір прибути до квартири з метою вчинення виконавчих дій.
Додатково зазначала, що ОСОБА_1 працює на посаді охоронця у ТОВ «Сільпо-Фуд», магазин №8 (м. Київ, вул. Борщагівська, 154-А) та згідно з табелем обліку робочого часу 27 квітня 2025 року перебував на робочому місці.
Тому скаржник не здійснював жодних перешкод виконавцю щодо вчинення дій по виявленню/опису майна.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для надання дозволу на звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку не зареєстровано за боржником. Суд першої інстанції не врахував, що відсутність державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 є наслідком існування чинних арештів і судових обтяжень, внесених до Державного реєстру речових прав, що унеможливлюють проведення будь-яких реєстраційних дій. Таким чином, боржник був позбавлений об`єктивної можливості повторно зареєструвати право власності на квартиру, а відтак не може нести негативні наслідки бездіяльності, яка обумовлена дією судових рішень та арештів. За таких умов суд не мав правових підстав для застосування положень частини десятої статті 440 ЦПК України та фактично визнав боржника власником майна всупереч відомостям державного реєстру. 
Крім того, суд першої інстанції, вирішуючи питання про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно скаржника, не врахував, що у спірній квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , з 24 вересня 2013 року зареєстрована та фактично проживає неповнолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, спірне житло є місцем постійного проживання дитини та належить до об`єктів, користування якими охороняється державою відповідно до законодавства України. Передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою.
Таким чином, представник апелянта вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суперечить принципам верховенства права та забезпечення найкращих інтересів дитини, гарантованих Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини та практикою Європейського суду з прав людини. Будь-які дії, наслідком яких може стати позбавлення дитини права користування житлом, повинні здійснюватися лише після належної оцінки можливих наслідків для дитини. Відповідно, не з`ясування таких обставин є безумовною підставою для визнання дій виконавця та судового дозволу незаконними.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи подання приватного виконавця про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , яке не було зареєстроване в установленому законом порядку, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що приватним виконавцем доведено обставини, які підтверджують правомірність звернення стягнення на належну боржнику квартиру, право власності на яку не зареєстроване у встановленому законом порядку.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження»; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Відповідно до ч.ч. 3,4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.
Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ч. 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 10 статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Таким чином, питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/6400/15-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19 та від 04 січня 2024 року у справі № 344/16496/17.
Встановлено, що на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 760/22944/14-ц від 14.02.2024, виданого Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 1 629 396,80 грн. заборгованості.
13.03.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було уклладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована у АДРЕСА_2 .
08.11.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. за реєстровим №8603. Відповідно до п.2 Іпотечного договору, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державного реєстратора прав на нерухоме майно Алієва Г.А., комунального підприємства «Світоч», до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1750610080000 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи».
Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 11.01.2022 року у справі №760/32176/19 позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , Державний реєстратор Комунального підприємства "Світоч" м. Києва Алієв Гусєйн Азіз Огли про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» м.Києва Алієва Гусейна Азіза Огли від 25.01.2019 року індексний номер: 45215869, згідно з яким 22.01.2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 30005975 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1750610080000 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», код ЄДРПОУ 35326253 на підставі іпотечного договору від 08.11.2007 року, видавник АКБ "ТАС-Комерцбанк".
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у встановленому законом порядку не зареєстроване.
Приватний виконавець вказує на те, що оскільки за боржником право власності на вказане нерухоме майно не зареєстровано в установленому законом порядку, звернення стягнення для погашення заборгованості перед стягувачем неможливе.
З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що приватним виконавцем у порядку виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» вживалися визначні законом заходи для виконання рішення суду, а саме: винесена постанова про арешт коштів боржника, постанова про арешт майна боржника, постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
07.04.2025 року, 01.05.2025 року, 16.05.2025 року приватним виконавцем на адресу боржника направлялись листи з вимогою виконати рішення суду та сплатити борг (а.с. 53-54, 55-57, 58-59).
Відповідно до акту приватного виконавця від 24.04.2025 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 , але провести виконавчі дії не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив (а.с. 60).
Згідно відповідей з установ банків боржником відкрито розрахункові рахунки в установах банків, а саме: АТ Універсал Банк, ПАТ «Банк Восток», м. Дніпро, АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Державний ощадний банк України». На дані розрахункові рахунки приватним виконавцем направлено платіжні інструкції, щодо списання коштів з рахунків. Кошти на рахунках боржника відсутні.
Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ України за боржником автотранспортні засоби не зареєстровані.
Згідно інформації з сайту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку боржнику акцій (від 5 % і більше) в акціонерних товариствах не належить.
Згідно витягу Державного суднового реєстру України, в який вносяться відомості про українські судна, за боржником нічого не знайдено.
Таким чином, ОСОБА_1 набув право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу 13.03.2006 року, та в подальшому відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11.01.2022 року у справі № 760/32176/19 позовом ОСОБА_1 задоволено та визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Світоч» м. Києва Алієва Гусейна Азіза Огли від 25.01.2019 року індексний номер 45215869, згідно з яким 22.01.2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 30005975 про державну реєстрацію права власності на квартиру під АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1750610080000 за ТОВ «Кредитні ініціативи», на підставі іпотечного договору від 08.11.2007 року, видавник АКБ «ТАС-Комерцбанк». Проте, реєстрацію права власності 13.03.2006 на підставі рішення суду на спірну квартиру не відновлено в установленому законом порядку, що перешкоджає виконанню судового рішення приватним виконавцем.
Даних про те, що боржник добровільно задовольнив вимоги стягувача у повному обсязі та повернув борг, матеріали справи не містять, а сума заборгованості є значною.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання, оскільки приватним виконавцем у повному обсязі вчинені виконавчі дії щодо встановлення наявності у боржника рухомого чи нерухомого майна, коштів, дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження», іншого майна, окрім арештованого, не виявлено, проте, з огляду на значну суму заборгованості, вжитих приватним виконавцем заходів недостатньо для повного виконання рішення суду про стягнення боргу.
Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 310/5140/14 (провадження № 61-1842св20).
Доводи апеляційної скарги про те, що приватний виконавець не здійснив систематичної перевірки майнового стану боржника, не довів відсутності у нього іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, та не обгрунтував неможливість реального виконання рішення за рахунок коштів або доходів боржника, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, приватний виконавець здійснив заходи щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, та встановив, що боржник не має грошових коштів, а іншого майна не достатньо для задоволення вимог стягувача з метою виконання судових рішень.
Доводи апеляційної скарги про те, що акт приватного виконавця від 27.04.2025 року, який був складений останнім за наслідками його виходу за адресою АДРЕСА_1 , є неналежним та недопустимим доказом, оскільки у вказаному акті не зазначено даних щодо присутності понятих під час спроби виконавця отримати доступ до квартири боржника, а також ті обставини що в цей день боржник перебував на роботі, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.
Відповідно до змісту акту приватного виконавця від 24.04.2025 року вбачається, що приватним виконавцем здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 , але провести виконавчі дії не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив (а.с. 60).
З огляду на те, що виконавчі дії не були проведені, у даному випадку присутність понятих не є обов`язковою.
З приводу доводів апелянта про те, що боржник у момент виходу приватного виконавця за вказаною адресою перебував на роботі, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки будучи належним чином повідомленим про існування відкритого виконавчого провадження боржник не надав приватному виконавцю інформації стосовно належного йому на праві власності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення заборгованості за виконавчим листом та не скористався своїм правом, передбаченим ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», не запропонував види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Крім того , вказана норма Закону визначає, що черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Доводи апеляційної скарги про те, що звернення стягнення на квартиру за адресою АДРЕСА_1 може порушити право неповнолітньої дитини боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житло, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 4 статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Відповідно до ч. 1 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Відповдіно до ч. 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Пунктом 30 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 в редакції, чинній на час прийняття ухвали судом першої інстанції, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 визначено, що реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця (пункту2 Розділу ІІ Порядку).
Частина четверта статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частина десята статті 440 ЦПК України, якими визначено порядок звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, не містять вимог про попереднє отримання дозволу органів опіки та піклування. Не містить таких положень і законодавство, що регулює надання відповідного дозволу.
Наведені норми свідчать про те, що у випадку передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, державний виконавець отримує попередній дозвіл органів опіки та піклування для вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника.
В той же час, доказів того, що в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 приватним виконавцем розпочато процедуру реалізації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме визначення її вартості та звернення приватного виконавця до організатора електронних торгів з відповідною заявкою.
Оскільки, судове рішення про звернення стягнення на майно боржника є тільки передумовою реалізації майна, на яке звернуто стягнення, посилання скаржника про порушення права на житло неповнолітньої дитини боржника, є передчасними.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними постанові від 31 травня 2023 року № 405/6598/20.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених в ухвалі, не спростовують.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Цесельської Інни Валентинівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено «30» січня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко