Справа № 349/978/25 
Провадження № 22-ц/4808/212/26 
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів - Девляшевського В.А., Максюти І.О.
учасники справи
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал»
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України) справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 
на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2025 року, ухвалене в складі судді Могили Р.Г.
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обгрунтування якого зазначило, що 05 квітня 2021 року між ТОВ « Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі шляхом підписання нею одноразовим ідентифікатором був укладений договір про споживчий кредит №3548316, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 15 000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших платежів.
ТОВ «Міолан» виконало умови кредитного договору, надавши грошові кошти, відповідачка умови кредитного договору не виконала, не сплатила кредит, суму комісії та процентів.
23 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 74-МЛ, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, за договором №3548316 від 05 квітня 2021 року до боржника ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №74-МЛ від 23 липня 2021 року, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 на загальну суму 67 125 грн, з яких: 15 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 50 625 грн - заборгованість за відсотками, 1 500 грн - заборгованість за комісією.
Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором №3548316 від 05 квітня 2021 року в сумі 67 125 грн, понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит № 3548316 від 05 квітня 2021 року в розмірі 22 125 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту в розмірі 15 000 грн, за відсотками в розмірі 5 625 грн, за комісією в розмірі 1 500 грн та судові витрати в розмірі 435,22 грн.
У задоволенні позовних вимог про стягнення іншої частини відсотків за договором про споживчий кредит відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення нори процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги послався на те, що 05.04.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 3548316 на суму 15 000 грн, зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами загальним строком 30 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку відповідача.
Відповідач не заперечує факту укладення ним Кредитного договору №3548316 від 05.04.2021 року.
Відповідно до п. 1.5.2 Кредитного договору №3548316 від 05.04.2021 року проценти за користуванням кредитом протягом 30 днів нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тому Відповідач мав право сплатити борг протягом 30 днів за зниженою ставкою, але в разі не сплати кредиту протягом 30 днів застосовується стандартна процентна ставка в розмірі 5.00 відсотків, яка є не заборонена законом.
Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсоткова ставка 5% за кожен день за користування коштами та заборгованість за відсотками 50 625,00 грн становить непропорційно велику суму компенсації, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. 
Зазначає, що сторона відповідача не навела жодного нормативно-правовового акту на якому ґрунтується дане припущення, оскільки чинним законодавством не заборонена стандартна процентна ставка в розмірі 5.00 відсотків.
Скаржник повністю заперечує та просить суд відмовити у відшкодуванні витрат на правову допомогу відповідачці, оскільки сума та вид виконаної роботи є неспівмірними та не відповідають критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. 
Час витрачений на підготовку відзиву є невиправданим та неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт, так як проведення дій по даній справі не вимагає значного обсягу юридичної і технічної роботи, так само як сума на проведення консультації та підготовку заперечень/заяв/клопотань є неспівмірною з часом затраченим на таку роботу. 
Відповідачкою не надано усіх необхідних документів які підтверджують обставини що становлять предмет доказування при стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено відповідачці право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримала через систему «Електронний суд» 05.01.2026 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 березня 2025 року справу призначено до розгляду.

Згідно статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 67 125 грн і менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3328 грн * 30 = 99 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному вебпорталі судової влади України.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2025 року оскаржується в частині відмови стягнення процентів, в іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині в частині в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом.
В частині стягнення тіла кредиту за вказаним договором рішення суду не оскаржується та не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 05 квітня 2021 року відповідачка підписала електронний договір № 3548316 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Z31862, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», зобов`язання за яким не виконала, тому суд дійшов висновку про те, що наявні підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у сумі 15 000 грн. Щодо нарахування відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що сума нарахованих відсотків 50 625,00 грн є явно завищеною, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача відсотки за користуванням кредиту в межах строку кредитування в сумі 5 625,00 грн, які визначені умовами договору та графіком платежів.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 05 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 3548316 у формі електронного документа з використанням одноразового ідентифікатора , згідно умов якого: відповідачка отримала 15 000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором .
Відповідно до п. 1.3., п. 1.4. Договору строк кредитування - 30 днів, з 05 квітня 2021 року до 05 травня 2021 року .
Комісія за надання кредиту 1 500,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1. Договору).
Згідно п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом - 5 625,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Стандартна ( базова ) процентна ставка складає 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом ( п.1.6. Договору).
У пункті 2.3. договору визначено порядок пролонгації строку кредитування.
Відповідно до п. 2.3.1.1. договору передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Відповідно до п. 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6. договору.
Факт перерахування коштів у сумі 15000 грн відповідачу на вказану у заявці на отримання грошових коштів в кредит банківську карту підтверджується платіжним дорученням № 43147137 та листом-відповіддю від 23 жовтня 2025 року №20.1.0.0.0/7-251017/49725-БТ АТ «ПриватБанк», згідно якого картка № НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 та на вказану карту 05 квітня 2021 року зараховано кошти в сумі 15 000,00 грн.
Відповідно до копії виписки з особового рахунку за кредитним договором № 3548316 від 05 квітня 2021 року, внаслідок невиконання відповідачкою обов`язків, передбачених вказаним договором, станом на 23 червня 2025 року виникла заборгованість в розмірі 67 125 грн, яка складається з: 15 000 грн – заборгованості за тілом кредиту; 50 625,00 грн – заборгованості за відсотками, 1 500 грн - заборгованості за комісією.
23 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 74-МЛ, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Фінанс» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за договором про споживчий кредит № 3548316 від 05 квітня 2021 року, боржником в якому виступає ОСОБА_1 .
Відповідно до копії Витягу із реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 74-МЛ від 23 липня 2021 року, за боржником ОСОБА_1 рахувалася заборгованість за кредитним договором № 3548316 від 05 квітня 2021 року на загальну суму 67 125,00 грн, яка складалася з: 15 000 грн – заборгованості за тілом кредиту; 50 625 грн – заборгованості за відсотками та 1 500 грн - заборгованості за комісією.

Відповідно до частини 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У справі, яка переглядається встановлено, що 05 квітня 2021 року між сторонами укладено договір про споживчий кредит № 3548316 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 15000 грн, строком на 30 днів.
Кредитний договір укладений в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Пунктом 1.3, 1.4 Договору визначено строк його дії з 05 квітня 2021 року до 05 травня 2021 року .
Договором передбачена можливість продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових або стандартних умовах. 
Для пролонгації на пільгових умовах, відповідно до п. 2.3.1.1. позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Доказів того, що відповідачем було пролонговано договір у відповідності до п. 2.3.1.1 Договору, матеріали справи не містять.
Разом з тим, договором передбачено також пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, яка згідно п. 2.3.1.2. полягає у збільшенні строку кредиту на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування з урахуванням усіх пролонгацій, загальний строк якої не може перевищувати 60 днів. При пролонгації на стандартних умовах проценти нараховуються уже за ставкою у 5 % на день від суми боргу.
Оскільки станом на 05 травня 2021 року відповідачкою не було повернуто кредитні кошти, відповідачка продовжила користуватись кредитними коштами після спливу визначеного строку кредитування, отже укладений між сторонами договір автоматично пролонгувався на 1 день щодня, протягом 60 днів з 06 травня 2021 року до 04 липня 2021 включно на стандартних умовах за ставкою у 5 % на день від суми боргу.
Таким чином, строк кредитування згідно умов Договору закінчився 04 липня 2021 року, а тому кредитодавець мав право нараховувати відсотки за користування кредитом у період з 05 квітня 2021 року по 05 травня 2021 року за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, які становлять 5625 грн, та з 06 травня 2021 року по 04 липня 2021 року за стандартною (базовою) процентною ставкою 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, які становлять 45 000 грн.
Разом заборгованість по відсоткам за користування кредитом № 3548316 у період з 05 квітня 2021 року по 04 липня 2021 року становить 50 525 грн, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Стягуючи з відповідачки на користь позивача відсотки за користуванням кредиту в сумі 5 625,00 грн, суд першої інстанції помилково вважав, що відсотки в розмірі 50 625,00 грн є явно завищеними, не відповідають передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, оскільки фактичні обставини справи, що переглядається не є тотожними обставинам, встановленим у справі № 902/417/18, яку розглядав Верховний Суд.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, сформульовано висновок про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Із вимогами про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачкою умов договору про відкриття кредитної лінії позивач не звертався.
На переконання колегії суддів відсутні підстави вважати, що у справі, яка переглядається, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, оскільки умови договору кредитної лінії № 3548316 від 05 квітня 2021 року є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами. Строк, протягом якого нараховувалися проценти за користування кредитними коштами, було визначено сторонами договору за їх спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України, волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було вільним.
Відповідач в суді першої інстанції не посилався на несправедливість умов кредитного договору, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача відсотки за користуванням кредиту в межах строку кредитування в сумі 5 625,00 грн.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, на підставі п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОРВ «ФК «Кредит-Капітал» відсотків в розмірі 5 625,00 грн, судових витрат в розмірі 435,22 грн та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення іншої частини відсотків підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за договором про споживчий кредит № 3548316 від 05 квітня 2021 року за відсотками в розмірі 50625 грн.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що є підстави для перерозподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.
За подання позовної заяви позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплачено судовий збір у розмірі 2422,4 грн.
При зверненні з апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн.
За результатами апеляційного перегляду позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено повністю, тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн.
Апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено повністю, тому з ОСОБА_1 на користь скаржника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3633,60 грн. 
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1,4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20, провадження № 14-20цс22).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5ст. 137 ЦПК України).
В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачки витрати на оплату послуг з професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 7 000 грн
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової (правничої) допомоги №0605 від 06 травня 20025 року, укладений між між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет», акт №1077 наданих послуг ( правової ( правничої) допомоги ) від 23 червня 2025 року, детальний опис наданих послуг за вказаним актом, ордер серія ВС №1370094 на надання правничої допомоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» адвокатом Усенко М.І., виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де зазначено, що Усенко М.І. є керівником адвокатського об`єднання «Апологет».
Із змісту акта №1077 наданих послуг ( правової ( правничої) допомоги ) від 23 червня 2025 року встановлено, що сторони погодили надання правничих послуг в сумі 7 000,00 грн.
Згідно детального опису наданих послуг, на виконання договору про надання правничої допомоги №0605 від 06 травня 20025 року АО «Апологет» надано такі послуги: консультація, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції у справі, складення позовної заяви та подання її до суду.
Надані позивачем докази на підтвердження факту понесених судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу, у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, є належними та достатніми для підтвердження складу та розміру витрат на правову допомогу.
Враховуючи, складність справи, реальність (дійсність та необхідність), обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу розміру виконаної адвокатом роботи в суді першої інстанції, та те, що підготовка позовної заяви не потребувало тривалих затрат часу, оскільки судова практика по даній категорії справ є сталою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000 грн.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови у позові на позивача; уразі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки позовні вимоги позивача задоволено повністю, то відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу на користь відповідачки.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2025 року в оскаржуваній частині, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відсотків в розмірі 5 625,00 грн, судових витрат в розмірі 435,22 грн та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення іншої частини відсотків скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд. №1, корп. №28 м. Львів заборгованість за відсотками за договором про споживчий кредит № 3548316 від 05 квітня 2021 року в розмірі 50625 грн.

Виключити з абзацу другого резолютивної частини рішення словосполучення «в розмірі 22 125,00 грн».

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд. №1, корп. №28 м. Львів судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 6056 грн та витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 3 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: І.О. Максюта 

В.А.Девляшевський