ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2026 року м.Дніпро Справа № 904/5669/21 (187/442/15-ц)
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є., 
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін у судове засідання не з`явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.06.2024 року у справі № 904/5669/21 (187/442/15-ц) 
за позовом: ОСОБА_1 
до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Дніпровець"
відповідача-2: Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Відділ Держземагентства у Петриківському районі Дніпропетровської області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:  Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Петриківської районної державної адміністрації
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:  розпорядник майна боржника ПАТ "Дніпровець"
про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності, зобов`язання вчинити дії,- 
в межах справи №904/5669/21
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Роял Охорона"
до боржника Публічного акціонерного товариства "Дніпровець"
про визнання банкрутом,- 
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського риболовецького ЗАТ "Дніпровець", правонаступником якого є ПАТ "Дніпровець", треті особи відділ Держземагентства у Петриківському районі Дніпропетровської області, Петриківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про визнанння недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 37,9074 га,/ серія ЯМ № 841492 від 29.12.2012 року,/ кадастровий номер - 1223756800:01:001:2921, виданий Сільськогосподарському риболовецькому ЗАТ "Дніпровець" на підставі Розпорядження голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 19.09.2012 року № 833-р-12, постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2012 року у справі № 2а/0470/11198/12 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1122370002000055.
Заочним рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27.08.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 37,9074 га, серія ЯМ № 841492 від 29.12.2012 року, кадастровий номер - 1223756800:01:001:2921, виданий Сільськогосподарському риболовецькому ЗАТ "Дніпровець" на підставі Розпорядження голови Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 19.09.2012 року № 833-р-12, постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2012 року у справі № 2а/0470/11198/12 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1122370002000055.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01.03.2022 року залишено без задоволення заяву представника відповідача ПАТ "Дніпровець" в особі його виконуючого обов`язки директора ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у згаданій цивільній справі (т.2 а.с.81-87).
Постановою Дніпровського апеляційного господарського суду від 21.03.2023 року апеляційну скаргу ПАТ "Дніпровець" залишено без задоволення. Заочне рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27.08.2015 року - залишено без змін.
Постановою першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 15.11.2023 року касаційну скаргу ПАТ "Дніпровець" задоволено частково. Заочне рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27.08.2015 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21.03.2023 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Дніпровець", Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відділ Держземагентства у Петриківському районі Дніпропетровської області, відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Петриківської районної державної адміністрації, про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності - направлено до господарського суду Дніпропетровської області, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство № 904/5669/21.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.06.2024 року у цій справі № 904/5669/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що визнання недійсним та скасування оспорюваного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним запису про державну реєстрацію та зобов`язання внести відповідний запис про скасування акту до реєстру не призведе до автоматичного повернення спірної земельної ділянки до позивача. Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності не є ефективним способом захисту інтересу та права позивача.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.
Просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує наступне:
- на момент укладення установчого договору ЗАТ "Дніпровець" власник земельної ділянки ОСОБА_3 не могла вносити земельну ділянку до статутного фонду товариства, так як діяв мораторій, у зв`язку з чим всі укладені угоди є недійсними;
- наявність Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ №870622 від 29.12.2012 року та запису №5126266 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ПАТ "Дніпровець" на земельну ділянку з кадастровим номером 1223756800:01:001:2921 загальною площею 37,9074 га порушують право власності позивача, що полягає у вільному володінні, користуванні та розпорядженні земельними ділянками.
На переконання скаржника, скасування в Реєстрі тільки запису про право власності за відповідачем не призведе до поновлення порушеного права власності позивача в повній мірі, так як дійсний Державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, ще дає підстави для повторної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Невизнання Державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним та його скасування призведе для подальшого звернення до суду і даних спірних правовідносинах, а відтак, позивач обрав спосіб захисту, який не заборонений законом та який в повній мірі поновить порушене право останнього.
Також скаржник посилається на рішення у справах № 904/5669/21 (187/1753/24), 904/5669/21 (187/1754/24) та №904/5669/21 (904/1 164/22), якими аналогічні вимоги були задоволені.
Відповідачі та третя особа відзив на апеляційну скаргу не надали.
Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 , якій на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП, виданого Курилівською селищною радою народних депутатів Петриківського району Дніпропетровської області 19.05.1999 року, реєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18, належала земельна ділянка площею 5,3785 га, що розташована на території Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області.
31.01.2007 року позивач отримав додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої матері, що державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Лимарем Є.В. зареєстровано в реєстрі за № 2-230. Відповідно до цього свідоцтва після померлої матері спадкоємцем на спадкове майно, яке складається безпосередньо із земельної ділянки площею 5,3785 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Курилівської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП, виданого Курилівської селищною радою народних депутатів Петриківського району Дніпропетровської області 19.05.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 18, є позивач ОСОБА_1 .
22.08.2007 року позивач отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку після своєї померлої матері серія ЯЕ № 149221 із зазначенням кадастрових номерів для ріллі та кормових угідь окремо, кадастровий номер земельної ділянки № НОМЕР_1 (рілля), площею 3,7288 га, - 1223756800:01:036:02; кадастровий номер земельної ділянки № 2 (кормові угіддя), площею 1,6497 га, - 1223756800:01:039:1034.
До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини, зокрема, право на земельну ділянку, яка була їй надана як члену Колективного сільськогосподарського риболовецького підприємства "Придніпровець" на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ДП, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №18.
Відповідач виготовив Державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, що розташовані на території Миколаївської, Курилівської. Єлізаветівської сільських рад Петриківського району Дніпропетровської області, що були внесені до статутного фонду Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства "Дніпровець", в тому числі і померлою матір`ю позивача ОСОБА_3 , як колишнім членом Колективного сільськогосподарського риболовецького підприємства "Придніпровець".
За даними Державного земельного кадастру та відповідно до технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки СР ЗАТ "Дніпровець", виготовленої на підставі розпорядження Петриківської РДА від 20.09.2011 року №535-р-11 "Про надання дозволу на проведення інвентаризації земельних ділянок СР ЗАТ "Дніпровець", розпорядження Петриківської РДА від 19.09.2012 року №833-р-12 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки", рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2012 року та від 04.10.2012 року земельна ділянка площею 5,3785 га ріллі також обліковується на праві власності за ПАТ "Дніпровець". 
Право власності посвідчено Державним актом на право власності серія ЯМ №841492 від 29.12.2012 року, кадастровий номер - 1223756800:01:001:2921.
Підставою для виготовлення зазначених вище Державних актів на право власності СР ЗАТ "Дніпровець" (ПАТ "Дніпровець") слугували наступні документи: розпорядження голови Петриківської РДА від 20.09.2011 року № 535-р-11; розпорядження голови Петриківської РДА від 19.09.2012 року № 833-р-12; постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2012 року по справі №2а/0470/4316/12 та від 04.10.2012 року по справі №2а/0470/11198/12.
На момент звернення позивача з позовом документи, які слугували підставою для виготовлення та видачі СР ЗАТ "Дніпровець" вищевказаних Державних актів на право власності на земельну ділянку, а саме: розпорядження голови Петриківської райдержадміністрації від 19.09.2012 року № 833-р-12 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства "Дніпровець" скасовано, що підтверджується:
- постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2012 року у справі № 2а/0470/4323/12; 
- ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2013 року у справі №2а/0470/4323/12; 
- постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2015 року у справі № 2а/0470/14427/12; 
- постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 року у справі №804/17320/14; 
- постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 року у справі №804/12930/14; 
- ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.04.2015 року у справі № К/800/68371/14; 
- постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 року у справі № 2а/0470/4316/12; 
- ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.10.2014 року у справі № К/800/36817/14;
- постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2015 року у справі № 8014/17313/14; 
- постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2014 року у справі № 23н-14/2а/0470/11198/12; 
- постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області від 07.04.2015 року у справі № 804/12684/14.
13.02.2014 року рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/8877/13, залишеним в силі постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.08.2015 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Дніпровець" про визнання частково недійсним Установчого договору Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства "Дніпровець" від 23.12.1999 року в частині внесення фізичними особами, у кількості 477 осіб, в статутний фонд Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства "Дніпровець" права приватної власності позивачів на земельні ділянки, визнання частково недійсним статуту Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства "Дніпровець", в частині передання фізичними особами, у кількості 477 осіб, права приватної власності позивачів на земельні ділянки.
Предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних щодо визнання недійсним Державного акту на право власності відповідача на спірну земельну ділянку.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За приписами ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.
Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.
Законодавець у ч.ч.1,2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України встановив, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі №925/1265/16).
Матеріали справи свідчать, що 23.12.1999 року було укладено Установчий договір про створення та діяльність Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства "Дніпровець", засновниками якого виступили громадяни України за списком згідно з додатком 1 (в тому числі, ОСОБА_3 ); ВАТ "Дніпроенерго"; ТОВ "Промтовари"; КСРП "Придніпровець".
У статтях 5, 6 Установчого договору сторони визначили, що для забезпечення діяльності товариства шляхом внесення засновниками вкладів створюється статутний фонд в розмірі 9 846 528 грн, який розділений на 9 846 528 акцій рівною номінальною вартістю 1 (одна) грн кожна. Засновники в рахунок викупу своїх акцій зобов`язуються внести до статутного фонду товариства: ВАТ "Дніпроенерго" - майно та нематеріальні активи в сумі 6 891 520 грн у вигляді прямої інвестиції в обмін на корпоративні права; КСРП "Придніпровець" - майно в сумі 389 765,00 грн; ТОВ "Промтовари" - майно та кошти в сумі 100 000,00 грн; фізичні особи - право приватної власності на земельні ділянки та кошти в сумі 2 465 243 грн. 
Внески до статутного фонду здійснюються на підставі оригіналу документу, що свідчить про належність відповідних прав у засновника, який вносить їх до статутного фонду товариства. На підтвердження внеску уповноважений представник видає засновнику тимчасове свідоцтво про одержання від нього відповідного внеску. 
Майно, яке вносять засновники, передається по акту прийому-передачі. Право власності на майно, яке передається, і ризик на випадок загибелі чи пошкодження цього майна переходить до товариства з моменту підписання акта прийому-передачі.
Установчий договір Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства "Дніпровець" недійсним не визнано. 
Згідно з протоколом №1 від 23.12.1999 року установчими зборами затверджено статут товариства, в п. 5.2 якого встановлено, що засновники в рахунок викупу своїх акцій зобов`язуються внести до статутного фонду товариства: ВАТ "Дніпроенерго" - майно та нематеріальні активи в сумі 6 891 520 грн у вигляді прямої інвестиції в обмін на корпоративні права; КСРП "Придніпровець" - майно в сумі 389 765 грн; ТОВ "Промтовари" - майно та кошти в сумі 100000 грн; фізичні особи - право приватної власності на земельні ділянки та кошти в сумі 2 465 243 грн. 
Рішенням Петриківської райдержадміністрації від 25.01.2000 року проведено державну реєстрацію створення Сільськогосподарського риболовецького закритого акціонерного товариства "Дніпровець".
Відповідно до реєстру власників іменних цінних паперів ПАТ "Дніпровець" ОСОБА_3 зареєстрована як власник 5 233 простих бездокументарних іменних акцій (т. 2 а.с.106-107).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про господарські товариства", яка діяла щодо акціонерних товариств до вступу в дію Закону України "Про акціонерні товариства", акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі установчого договору і статуту, повне і командитне товариство - установчого договору. Установчі документи товариства у випадках, передбачених чинним законодавством, погоджуються з Антимонопольним комітетом України. Товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про господарські товариства").
Вкладами учасників та засновників товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, в тому числі в іноземній валюті. (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про господарські товариства").
Джерелами формування майна підприємства є грошові та матеріальні внески засновників (ч. 1 ст. 66 Господарського кодексу України).
За приписами ст. 115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 85 Господарського кодексу України встановлено, що господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески.
Отже, з моменту внесення грошових коштів чи іншого майна як вкладу таке майно належить на праві власності самому товариству. 
Водночас, господарський суд встановив, що Державним актом на право приватної власності на землю серія ДП, зареєстрованим в книзі записів державних актів за №18 від 25.03.1999 року, посвідчено право власності на земельну ділянку загальною площею 5,3785 га на території Курилівської селищної ради Петриківського району за громадянкою ОСОБА_3 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Відповідно до даних Державного земельного кадастру та відповідно до "Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки СР ЗАТ "Дніпровець", яка виготовлена на підставі розпорядження Петриківської РДА від 20.09.2011 року №535-р-11 "Про надання дозволу на проведення інвентаризації земельних ділянок СР ЗАТ "Дніпровець", розпорядження Петриківської РДА від 19.09.2012 року №833-р-12 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки", рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2012 року та 04.10.2012 року, ця ж земельна ділянка також обліковується на праві власності за ПАТ "Дніпровець". Право власності останнього посвідчено актом на право власності серія ЯМ №841492 від 29.12.2012 року (кадастровий номер 1223756800:01:001:2921).
Апеляційний господарський суд також встановив, що рішення, які були підставою для виготовлення та видачі СР ЗАТ "Дніпровець" вказаного Державного акта на право власності на земельну ділянку, скасовані в судовому порядку.
Так, розпорядження голови Петриківської райдержадміністрації від 19.09.2012 року № 833-р-12 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки Сільськогосподарському риболовецькому закритому акціонерному товариству "Дніпровець" скасовано, що підтверджується: 1) постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2012 року у справі № 2а/0470/4323/12; 2) ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2013 року у справі №2а/0470/4323/12; 3) постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2015 року у справі № 2а/0470/14427/12; 4) постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 року у справі №804/17320/14; 5) постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2014 року у справі №804/12930/14; 6) ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.04.2015 року у справі № К/800/68371/14; 7) постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 року у справі № 2а/0470/4316/12; 8) ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.10.2014 року у справі № К/800/36817/14; 9) постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2015 року у справі № 8014/17313/14; 10) постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2014 року у справі № 23н-14/2а/0470/11198/12; 11) постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області від 07.04.2015 року у справі № 804/12684/14.
Однак, в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про те, що ПАТ "Дніпровець" є власником земельних ділянок кадастровий номер 1223757100:01:001:1552 та № 1223757100:01:001:0331; дата державної реєстрації земельних ділянок 29.12.2012 року; підстава для державної реєстрації: державний акти на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯМ №870632 від 29.12.2012 року та /ЯМ №841450 від 29.12.2012 / року, а відповідно до інформації, наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області земельна ділянка, площею 4,3924 га, належить ОСОБА_3 .
Отже, на одну й ту ж саму земельну ділянку видані два Державних акта про право власності на землю. Один Державний акт виданий померлій ОСОБА_3 в 1999 році, інший Державний акт виданий відповідачу.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що в обґрунтування своєї правової позиції позивач вказує, що ОСОБА_3 не передавала належну їй земельну ділянку як оплату акцій відповідача за відповідним актом приймання-передачі, що з урахуванням п. 6 установчого договору свідчить про відсутність доказів переходу права власності на земельну ділянку від ОСОБА_3 до відповідача. Крім того, позивач посилається на скасування в судовому порядку рішень, які були підставою для видачі ПАТ "Дніпровець" спірного акта про право власності на земельну ділянку. 
На теперішній час позивач в установленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 , має в наявності свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої матері, є власником спірної земельної ділянки, а тому відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права користування та розпорядження вказаним майном. 
У цьому зв`язку апеляційний суд вважає за необхідне зауважити на тому, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 31.08.2021 року у справі №903/1030/19, від 26.10.2021 року у справі №766/20797/18, від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц, від 25.01.2022 року у справі №143/591/20).
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 року у справі №910/10011/19, від 22.06.2021 року у справі № 200/606/18).
Вирішуючи питання, чи є ефективними та належними у спірних правовідносинах спосіб захисту, який обрав позивач, апеляційний суд враховує таке. 
Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Частиною 1 ст. 388 Цивільного кодексу України встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Колегія суддів вважає, що визнання недійсним оспорюваного акта на право власності на земельну ділянку не призведе до автоматичного повернення спірної земельної ділянки до позивача. Отже, позовні вимоги про визнання недійсним та скасування Державного акта на право власності не є ефективним способом захисту інтересу та права позивача. У даному випадку позивач не позбавлений можливості витребувати це майно на підставі ст.ст. 387, 388 Цивільного кодексу України. 
Подібні за змістом висновки сформульовано Верховним Судом у постанові від 18.05.2023 року по справі № 904/5669/21 (904/801/22). 
При цьому апеляційний суд враховує правову позицію сформовану Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.02.2020 року по справі №922/614/19 в контексті застосування, зокрема, ст. 388 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник, з дотриманням вимог ст. 388 Цивільного кодексу України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.
У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права.
Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.ст. 387 і 388 Цивільного кодексу України, є неефективними.
У постанові від 21.08.2019 року у справі №911/3681/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що власник з дотриманням вимог ст. 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Подібні за змістом висновки сформульовано, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16.
В свою чергу, саме рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 року у справі №916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 року у справі №19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22.06.2021 року у справі №200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 146)) незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (ст.ст. 387, 388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (ст.ст. 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 року у справі №914/2618/16.
Отже, належним та ефективним способом захисту у цьому спорі має бути звернення позивача до суду саме з вимогою про витребування нерухомого майна з незаконного володіння осіб, за якими воно зареєстроване.
Поряд з цим, позивач у межах розгляду справи про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішень органу місцевого самоврядування без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані.
Враховуючи викладене, встановивши, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушеного права, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволені вимог позовної заяви.
Доводи скаржника не спростовують висновків суду про те, що позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту у цьому спорі.
Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У цій справі, звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення. Тому колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення місцевого господарського суду у даній справі слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.06.2024 року у справі № 904/5669/21 (187/442/15-ц) залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 21.01.2026 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко