ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 грудня 2025 року           справа №200/4270/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року у справі № 200/4270/25 (головуючий І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                      В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), в якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.04.2025 № 103650015893 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, згідно із п. “а” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року з 24 лютого 2022 року.
 Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.04.2025 № 103650015893 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивачу;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, згідно із п. “а” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року з 14.04.2025 року (з моменту звернення до відповідача).
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилається на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було враховано те, що до спірних правовідносин мають застосовуватися норми п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 щодо пенсійного віку. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».
За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).
Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).
За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
14.04.2025 року позивач звернувся до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням п. “а” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII та висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, починаючи з 24.02.2022.
Заява позивача про призначення пенсії була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, за результатом якої прийнято рішення № 103650015893 від 21.04.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 року№ 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 50 років.
З рішення вбачається, що вік заявниці 49 років 09 місяців. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж заявниці на дату звернення становить 31 рік 10 місяців 13 днів, пільговий стаж роботи за Списком 1 становить 14 років 01 місяць 15 днів. До страхового та пільгового стажу роботи зараховані всі періоди.
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.
За статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Закон України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  (далі Закон №1058-IV), розроблений відповідно до  Конституції України  та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим  Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За пунктом  а  статті 13 Закону № 1788-XII  в редакції, чинній до внесення змін  Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Законом № 213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015, пенсійний вік для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року, текст  Закону №1058-IV  доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п.1 ч.2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші.
Ця норма набрала чинності з 01.10.2017 року.
Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: пунктом  а  статті 13 Закону №1788-XII  у редакції  Закону №213-VIII від 02.03.2015 року  та пунктом 2 частини 2  статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року  у редакції  Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України  (конституційності) окремих положень розділу  I, пункту 2 розділу  III «Прикінцеві положення»  Закону України  Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення  від 02.03.2015 року №213-VIII.
Пунктом першим резолютивної частини Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункт  а  статті 54 Закону України  Про пенсійне забезпечення  №1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України  Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення  №213-VIII від 02.03.2015.
Пунктом 3 цього  рішення  вирішено, що застосуванню підлягає  стаття 13 Закону №1788-XII, яка була чинна до 01.04.2015, в наступній редакції:  На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Отже, з 23.01.2020 в Україні існують  два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт  а  статті 13 Закону №1788-XII  в редакції згідно із  Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та пункт 1 частини 2  статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року  в редакції  Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Відносно позивача, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом  а  статті 13 Закону №1788-XII  в редакції згідно з  Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за пунктом 1 частини 2  статті 114 Закону №1058-IV  у редакції  Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача  закону, а саме положенням пункту  а  статті 13 Закону №1788-XII  в редакції згідно з  Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами  Закону №1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та  Законом № 1058-ІV  - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу  якості  закону, передбачену  Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод  від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі  Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми  Закону № 1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не  Закону №1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах визначається лише  Законом № 1058-IV, який є пріоритетним та основним над іншими  Законами України, адже  Конституція України  не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити  законом  заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того,  Закон № 1788-ХІІ  був прийнятий раніше за  Закон № 1058-IV.
Велика палата Верховного суду в межах зразкової справи № 360/3611/20 дійшла висновку про те, що  в даному випадку  підлягають застосуванню саме норми  Закону № 1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим ля особи, а не  Закону № 1058-ІV. При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3  статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи документів на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах їй виповнилося 49 років, загальний страховий стаж становив  31 рік 10 місяців 13 днів, в тому числі пільговий стаж роботи за Списком 1 становить 14 років 01 місяць 15 днів, що відповідає вимогам п.  “а”  ст. 13 Закону України  Про пенсійне забезпечення  для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд  дійшов висновку, що позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту  “а”  статті 13 Закону  № 1788-ХІІ.
Отже, спірне рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії № 103650015893 від 21.04.2025 року через недосягнення позивачем пенсійного віку, є протиправним.
Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відповідно до положень частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені  законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є покладання на Відповідача обов`язку призначити з 14.04.2025 року (з моменту звернення до відповідача) Позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до п.  “а”  ст. 13 Закону України  Про пенсійне забезпечення  (в редакції  рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020).
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом за наслідками розгляду зразкової справи № 360/3611/20.
Щодо дня, з якого позивачці належить призначити пенсію, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту першого частини першої  статті 45 Закону № 1058-ІV  пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки за пенсією позивачка звернулася пізніше трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку, то з урахуванням вимог пункту першого частини першої  статті 45 Закону № 1058-ІV  пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 належить призначити позивачці з дня звернення, тобто з 14.04.2025 року, а не як заявлено Позивачем з 24 лютого 2022 року.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.04.2025 № 103650015893 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивачу;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, згідно із п. “а” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII, з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року з 14.04.2025 року (з моменту звернення до відповідача).
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                            П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року у справі № 200/4270/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 10 грудня 2025 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                           А.А. Блохін

                                                                                                  А.В. Гайдар