ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року	Львів	Справа № 500/6904/24 пров. № А/857/6686/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Кухтея Р.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, 
на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року (суддя – Юзьків М.І., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Тернопіль, дата складання повного рішення – 14.01.2025), 
в адміністративній справі №500/6904/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, 
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі - відповідач), в якому просив: 1) визнати протиправною та скасувати відмову відповідача від 14.10.2024 №192650001981 у призначенні позивачу пенсії за віком; 2) зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07.10.2024 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи з 11.09.1992 по 04.12.1996 у ПМП "Європа". 
Відповідач подав відзив, у якому висловив свої заперечення проти задоволення позовних вимог. Просив у задоволенні позову відмовити позивачу в повному обсязі.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.10.2024 №192650001981 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.10.2024 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 11.09.1992 по 04.12.1996 у ПМП "Європа". Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок). 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, рішення суду незаконним та необгрунтованим, а тому таке підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що встановлення факту перебування у трудових відносинах та належності правовстановлюючих документів здійснюється за правилами цивільного судочинства, з врахуванням ст.5 ЦПК України. Також зазначає апелянт, що відповідач не врахував період роботи з 11.09.1992 по 04.12.1996 згідно довідки № 303 від 16.04.1997, оскільки на печатці, якою засвідчено довідку відсутній код ЄДРПОУ. Інших документів, які підтверджують ці обставини позивачем не надано. Таким чином, відповідачем було прийнято Рішення від 14.10.2024 № 192650001981 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 15 років. Тому, вважає апелянт правомірними дії відповідача щодо незарахування періоду роботи позивача з 11.09.1992 по 04.12.1996, а оскаржуване Рішення від 14.10.2024 № 192650001981 таким, що не підлягає скасуванню. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 14.01.2025 року в справі № 500/6904/24 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Позивач не погодився з вищенаведеними доводами апелянта та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити таку без задоволення, а рішення суду від 14.01.2025 року в справі № 500/6904/24 — без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
Позивач 07.10.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та надав документи для підтвердження страхового стажу.
За результатами розгляду заяви від 07.10.2024 та копій доданих до неї документів відповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області за принципом екстериторіальності, прийнято Рішення від 14.10.2024 № 192650001981, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу - 15 років (а.с. 5 зв.).
У згаданому Рішенні від 14.10.2024 № 192650001981 зазначено, що вік заявника 65 років, а необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 26 років. У разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років. У разі відсутності, починаючи з 01 січня 2019 року, страхового стажу передбаченого частиною першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року. Страховий стаж позивача становить 12 років 01 місяць 06 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 11.09.1992 по 04.12.1996 згідно з довідкою № 303 від 16.04.1997, оскільки на печатці, якою засвідчено довідку відсутній код ЄДРПОУ. Згідно пункту 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01 1996 № 118, ідентифікаційний номер є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єктів і зазначається на його печатках та штампах.
Позивач, не погодившись з вищенаведеним рішенням відповідача, звернувся до суду з даним позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними. 
Судом вірно враховано, що правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV).
Положеннями пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058 визначено що, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок (частина третя статті 24 Закону № 1058-IV).
Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до пункту 1.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви (пункт 1.8 Порядку № 22-1).
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через веб портал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача веб порталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на веб порталі або засобами Порталу Дія (абзац 3 пункту1.8 Порядку № 22-1). 
Пунктом 3.3. Порядку № 22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, надає роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій та допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7. Порядку № 22-1).
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Так, згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 вказаного Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Судом першої інстанції вірно враховано правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 30.05.2018 в справі № 174/658/16-а (провадження № К/9901/201/17) про те, що оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.
Так, зі змісту оскаржуваного Рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком видно, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 11.09.1992 по 04.12.1996 у ПМП "Європа" згідно з довідкою № 303 від 16.04.1997, оскільки на печатці, якою засвідчено довідку відсутній код ЄДРПОУ. Таке Рішення обгрунтоване тим, що згідно з пунктом 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01 1996 № 118, ідентифікаційний номер є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єктів і зазначається на його печатках та штампах.
Судом першої інстанції вірно заначено, що з метою забезпечення єдиного державного обліку підприємств та організацій усіх форм власності постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118 "Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України" затверджено Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України та введено його в дію з 01.01.1996 (далі - Постанова № 118).
Згідно з пунктом 6, пунктом 7 Постанови № 118 підприємствам та організаціям, що не були внесені до Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України і згідно з Положенням про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України підлягають включенню до останнього, а також суб`єктам господарської діяльності, в реєстраційних даних яких сталися зміни, подати до 31.03.1996 відповідним органам державної статистики документи, необхідні для включення до реєстру або внесення змін до нього. Державним податковим інспекціям з 01.04.1996 вважати недійсними і не приймати звіти, декларації, розрахунки і платіжні доручення підприємств та організацій, а Державному митному комітетові не проводити декларування та митне оформлення суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України без ідентифікаційних кодів з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 № 499 внесено зміни до Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118 (118-96-п) та викладено його у новій редакції.
Так, згідно з пунктом 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 № 499) ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах.
Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 29.03 2024 № 344 внесено зміни у пункт 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118 та виключено слова "і зазначається на його печатках та штампах" виключити.
Таким чином, відповідно до пункту 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29.03 2024 № 344) ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта.
Отже, судом вірно враховано, що на момент видачі довідки від 16.04.1997 № 303 ПМП "Європа" зазначення ідентифікаційного коду суб`єкта на його печатках та штампах не було обов`язковиим.
При цьому, зі змісту довідки від 16.04.1997 № 303 виданої ПМП "Європа" видно, що позивач дійсно працював в ПМП "Європа" вантажником з 11.09..1992 (наказ № 16 від 11.09.1992) по 04.12.1996 (наказ № 23 від 04.12.1996).
Також у матеріалах справи знаходиться архівна довідка Чортківського комунального підприємства "Трудовий архів" від 10.09.2024 № 570 у якій зазначено, що документи ПМП "Європа" не були передані на зберігання у РКП "Трудовий архів".
При цьому суд вірно зазначив, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку № 22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя статті 44 Закону № 1058-IV).
Згідно зі статтею 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці (чи інших документах) відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Крім цього, судом першої інстанції також вірно зазначено, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення обрано найбільш несприятливий для позивача спосіб вирішення ситуації шляхом відмови у призначенні пенсії.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.10.2024 № 192650001981 про відмову у призначенні пенсії позивачу за віком та зобов`язанням відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07.10.2024 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи з 11.09.1992 по 04.12.1996 у ПМП "Європа".
Доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують та зводяться до непогодження із ним, а тому апеляційним судом визнаються як необґрунтовані.
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним встановленням обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення. 
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року в адміністративній справі №500/6904/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. В. Кухтей