ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2646/26 Справа № 213/4204/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони справи:
позивач – Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Ігулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року, ухвалене суддею Нестеренко О.М. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 04 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИВ

У серпні 2025 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу постачання теплової енергії. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності надає послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії населенню (споживачам), в тому числі відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідачі оплату за отримані послуги належним чином не здійснювали, у зв`язку з чим за період з 01.10.2013 року по 31.05.2025 року виникла заборгованість за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 61 131,15 грн, із плати за абонентське обслуговування за період 01.11.2021 року по 31.05.2025 року в розмірі 347,34 грн. Також позивачем нараховані інфляційні втрати в розмірі 26891,97 грн, 3% річних у розмірі 6052,69 грн та пеня в розмірі 1174,59 грн, - за період з 01.10.2013 по 31.05.2025.
У зв`язку з викладеним, просить стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованостіу вказаному розмірі та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 гриваень. 
Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року позов АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу постачання теплової енергії задоволений частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії за період з 01.04.2021 року по 31.05.2025 року у розмірі 14048,85 грн, плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 31.05.2025 року у розмірі 173,67 грн, інфляційні втрати – 2122,31 грн, 3% річних – 512,81 грн, та пеню у розмірі 587,30 грн, - за період з 01.04.2021 по 31.05.2025, а всього стягнуто 17444,94 грн, що дорівнює її 1/2 частці у спільній частковій власності.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії за період з 01.04.2021 року по 31.05.2025 року у розмірі 14048,85 грн, плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 31.05.2025 року у розмірі 173,67 грн, інфляційні втрати – 2122,31 грн, 3% річних – 512,81 грн, та пеню у розмірі 587,30 грн, - за період з 01.04.2021 року по 31.05.2025 року, а всього стягнуто 17444,94 грн, що дорівнює його 1/2 частці у спільній частковій власності.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 552,61 грн з кожного.
В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ «Криворізька теплоцентраль» посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги скаржника в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є відповідно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував той факт, що АТ «Криворізька теплоцентраль» у травні 2021 року зверталося з позовом лише до ОСОБА_1 так як в той час у позивача була відсутня інформація щодо спільної часткової власності відповідачів на вказану квартиру. У даній справі АТ «Криворізька теплоцентраль звертається з позовом про солідарне стягнення заборгованості за невиконання обов`язків щодо сплати за послугу з постачання теплової енергії з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 01.10.2013 року по 31.05.2025 року. До 2025 року АТ «Криворізька теплоцентраль» жодного разу не зверталося з позовними вимогами до ОСОБА_2 та Цетрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відмовлено у стягненні заборгованості з централізованого опалення за період з 01.10.2013 року по 01.04.2021 року лише з ОСОБА_1 ОСОБА_2 послугами АТ «Криворізька теплоцентраль» користується з 2013 року як власник 1/2 частки квартири та заборгованість не сплачує, чим завдає матеріальної шкоди позивачу, яка виражена в грошовому еквіваленті. 
Відтак, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за послугу з постачання теплової енергії підлягали задоволенню за період з 01.10.2013 року по 01.04.2021 року, що не було враховано судом. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 зазначає, що апеляційна скарга АТ «Криворізька теплоцентраль» не підлягає задоволенню.
Посилається на хибність посилання позивача на те, що вона має заборгованість за споживання теплової енергії за період з 01.10.2013 року по 31.05.2025 року, оскільки нею особисто з січня 2013 року жодної оплати за будь-які житлово-комунальні послуги, у тому числі послуги теплової енергії не здійснювалося у зв`язку з припненням проживання в квартирі. Теплову енергію в помешканні споживав її колишній чоловік ОСОБА_2 , який залишився проживати в квартирі. 
Зазначає, що є правильним рішення суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог щодо сплати за послугу зі споживання теплової енергії в період з 01.10.2013 року по 31.05.2025 року та задоволення частково за період з 01.04.2021 року по 31.05.2025 року.
Заслухавши суддю доповідача, представника АТ "Криворізька теплоцентраль" Шевченко Ю.С., яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги з викладениху ній підстав, відповідачкт ОСОБА_1 , яка не погодилася з доводами апеляціцйної скарги та просила не ухвалювати щодо неї нове судове рішення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії населенню (споживачам).
Згідно з відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно (до 01.01.2013) відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з постачання теплової енергії, які надає позивач.
Форма власності – приватна спільна часткова. Частки відповідачів у праві спільної власності є рівними та дорівнюють 1/2, дата державної реєстрації – 01.10.2010.
Згідно з відомостями з Державного реєстру іпотек, вказане нерухоме майно є забезпеченням виконання основного зобов`язання, реєстраційний номер 2007560 від 09.11.2011 року. Строк виконання основного зобов`язання – 07.04.2020 року.
Крім того, з 08.04.2005 року в Єдиному реєстрі заборон міститься запис про заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер 1862449, причина внесення запису – договір іпотеки р.34774 від 08.04.2005 року.
26.12.2017 року рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було вирішено виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з квартири АДРЕСА_2 . Рішення набрало законної сили 30.01.2018 року.
Відповідно Акта від 26.01.2023 року, складеного мешканцями буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 не мешкають по АДРЕСА_1 з 01.01.2013 року.
18.10.2023 року рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалено відмовити в задоволенні позову АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення за період з 01.10.2013 року по 01.04.2021 року.
Підставами позову у вказаній справі було неналежне виконання відповідачами зобов`язань щодо оплати за спожиту послугу за період з 01.10.2013 року по 01.04.2021 року.
Судом було застосовано загальну позовну давність до вказаних вимог, враховуючи останній платіж відповідача у грудні 2017 року.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.02.2024 року вказане рішення залишено без змін.
Відповідно до детального розрахунку заборгованості за період з 01.10.2013 року по 31.05.2025 року за вказаною адресою нараховано 67592,17 грн, споживачем сплачено 2966,22 грн, останній платіж – грудень 2017 року на суму 1078,41 грн. З урахуванням проведених перерахунків та часткових оплат, заборгованість становить 61 131,15 грн.
Заборгованість із сплати за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 31.05.2025 року склала 347,34 грн.
Внаслідок порушення відповідачами вимог чинного законодавства позивачем за період з 01.10.2013 року по 31.05.2025 року здійснено нарахування: інфляційних втрат в розмірі 26891,97 грн; 3% річних за період в розмірі 6052,69 грн; пені в розмірі 1174,59 грн. (за період 01.11.2021 - 01.04.2025)
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» суд першої інстанції встановивши, що заборгованість за постачання теплової енергії виникла за період з 01.10.2013 по 31.05.2025 року та становить у загальному розмірі 61 131,15 грн, прийнявши до уваги рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2023 року, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.02.2024 року і, яким було відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за період з 01.10.2013 року по 01.04.2021 року, враховуючи дату зупинення перебігу строків позовної давності (з 02.04.2020 по 03.09.2025), строк позовної давності для заборгованості, яка виникла за квітень 2021 – травень 2025 на час пред`явлення позову (11.08.2025) ще не сплив, дійшов висновків, що заборгованість за квітень 2021-травень 2025 складає 28 097,69 грн (61131,15 – 33033,46 (жовтень 2013-березень 2021)).
Враховуючи часткову відповідальність відповідачів, сума заборгованості за постачання теплової енергії в межах їх часток (1/2) складає 14048,85 грн.
Плата за абонентське обслуговування з 01.11.2021 року по 31.05.2025 року складає 347,34 грн, однак в межах часток (1/2) складає 173,67 грн.
Інфляційні втрати за період заборгованості, яка виникла з квітня 2021 по травень 2025 складають 4244,62 грн, однак в межах часток (1/2) складають 2122,31 грн.
3% річних за період заборгованості, яка виникла з квітня 2021 по травень 2025 складають 1025,62 грн, однак в межах часток (1/2) складають 512,81 грн.
Пеня за період заборгованості з 01.11.2021 року по січень 2022 року складає 1174,59 грн, однак в межах часток (1/2) складає 587,30 грн.
Всього – 17 444,94 грн з кожного співвласника.
Проте такий висновок суду першої інстанції не відповідає в повній мірі вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Прожитлово-комунальніпослуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).
Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Як вбачається із матеріалів справи, на виконання своєї статутної мети АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснює постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно (до 01.01.2013) відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з постачання теплової енергії, які надає позивач.
Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно з ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».
Частиною 1 ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Пунктом 3 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв. Статтею 20 вказаного Закону передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належать громадянинові на праві приватної власності встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначається угодою сторін.
Таким чином, колегія суддів приходить довисновку, що відповідачі мають зобов`язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів і зазначений факт ними не спростовано.
Свої зобов`язання, як споживачі, відповідачі виконували неналежним чином, у зв`язку з чим мають заборгованість за надані послуги.
Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Криворізька теплоцентраль» просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за період з 01.10.2013 року по 31.05.2025 року за спожиту послугу з постачання теплової енергії у розмірі 61 131,15 грн.
Матеріалами справи встановлено, що 18.10.2023 року рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.02.2024 року, вже було відмовлено у задоволенні позову АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення за період з 01.10.2013 року по 01.04.2021 року. Судом було застосовано загальну позовну давність до вказаних вимог. 
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції заперечувала проти задоволення позову та просила визнати борг, який виник за період з 01.10.2013 року по 31.05.2025 року таким, що не підлягає стягненню, просила застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. 
Відповідач ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності не заявляв. 
За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, в період з жовтня 2016 року по грудень 2017 року відповідачами по справі в опалювальні періоди частково здійснювалась оплата за надані послуги з теплової енергії, а в грудні 2017 року оплата послуг з постачання теплової енергії перевищувала нарахування.
При цьому слід зауважити, що в період з квітня 2017 року по жовтень 2017 року оплата за надані послуги з теплової енергії здійснювалась відповідачами тоді, коли позивачем не нараховувалась плата за надані послуги з теплової енергії, що свідчить про визнання відповідачами свого обов`язку щодо сплати наданих послуг, тому початком перебігу строку позовної давності буде грудень 2017 року, який спливає в грудні 2020 року.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16.
У постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачами дій по оплаті послуг з централізованого опалення в період не нарахування позивачем такої оплати та оплаті послуг з централізованого опалення в розмірі, більшому від нарахування, що мали регулярний характер, у зв`язку з чим до вимог про стягнення заборгованості з 01 жовтня 2013 року строк позовної давності не сплив.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час ухвалення оскаржуваного рішення суду.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.
У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.
За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.
Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Так у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу.
Вказане свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за період з 01 жовтня 2013 року по 31 травня 2025 року.
Правильність нарахування суми боргу, у період з 01 жовтня 2013 року до 31 травня 2025 року, підтверджується детальним розрахунком заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 , який відкрито на адресу: АДРЕСА_1 , та яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за спірний період оплати за централізоване опалення (а.с. 6).
При цьому, правильність нарахування зазначених сум відповідачами не спростована.
У зв`язку з наведеним вище колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» в частині помилковості висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 за період з 01.10.2013 року по 01.04.2021 року в сумі 33 033,46 грн. 
Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» підлягає стягненню плата за абонентське обслуговування за період з 01.10.2013 року по 01.04.2021 року інфляційні втрати в сумі 24 769,66 грн, 3% річних в сумі 5 539,88 грн. 
Отже, з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» підлягає стягненню заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.10.2013 року по 31.05.2025 року у розмірі 47 082,31 грн (33 033,46 + 14048,85), плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 31.05.2025 року – 173,67 грн (1/2 частина), інфляційні втрати за період з 01.10.2013 року по 31.05.2025 року - 24 769,66 грн (26891,97 – 2 122,31), 3% річних - 5539,88 грн (6 052,69 – 512,81).
В частині стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ «Киворізька теплоцентраль» рішення залишається без змін. 
На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» є часткового обґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергі, з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії у вищевказаних розмірах.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат судового збору в сумі 3 028,00 грн, сплаченого при подачі позову (а.с. 4), тому пропорційно задоволених позовних вимог колегія суддів, з врахуванням положень статті 141 ЦПК України, вважає за необхідне стянути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача понесені витрати в сумі 552,64 грн, з відповідача ОСОБА_2 – 2 475,39 грн. 
Крім того, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача за подання апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір у розмірі 828,92 грн, з відповідача ОСОБА_2 – 3 713 гривень пропорційно задоволеним вимогам. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» задовольнити частково.
Рішення Ігулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії за період з 01.04.2021 року по 31.05.2025 року у розмірі 14048,85 грн, плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 31.05.2025 року у розмірі 173,67 грн, інфляційні втрати – 2122,31 грн, 3% річних – 512,81 грн, та пеню у розмірі 587,30 грн, - за період з 01.04.2021 року по 31.05.2025 року, а всього стягнути 17444,94 грн, що дорівнює його 1/2 частці у спільній частковій власності, та в частині розподілу витрат по сплаті судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення по справі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії за період з 01.10.2013 року по 31.05.2025 року у розмірі 47 082,31 грн, плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 року по 31.05.2025 року у розмірі 173,67 грн, інфляційні втрати – 24 769,66 грн, 3% річних – 5539,88 грн, та пеню у розмірі 587,30 грн, - за період з 01.04.2021 року по 31.05.2025 року, а всього стягнути 78 152,82 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 552,64 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 475,39 грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір за подання апеляційної скарги 828,92 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 713 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 21 січня 2026 року.

Головуючий

Судді