РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 572/1002/25
Провадження № 22-ц/4815/158/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Гордійчук С. О., 
секретар судового засідання – Пиляй І. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачі – Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2025 року у складі судді Березня Ю.В., ухвалене у м. Сарни Рівненської області, повний текст рішення складено 29.08.2025,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 подала в суд позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУ ПФУ в Рівненській області), в якому просила стягнути з відповідача нараховану та недоотриману пенсію матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 836770,27 грн. з підстав, визначених у ст. 1227 ЦК України. Обгрунтовуючи вимоги, вказувала на те, що 3 грудня 2020 року Рівненським окружним адміністративним судом у справі 460/7266/20 ухвалене рішення про зобов`язання ГУ ПФУ в Рівненській області нарахування та виплати державної пенсії по інвалідності та доплати до пенсії її матері ОСОБА_2 . На підставі вказаного рішення відповідач заборгував матері виплати 836770,27 грн. пенсії. Враховуючи, що відповідач добровільно виплатити пенсію відмовився, ОСОБА_1 звернулась у суд з даним позовом як спадкоємиця першої черги.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ПФУ про стягнення невиплачених пенсійних коштів ОСОБА_2 .

Вважаючи рішення суду незаконним, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт вказує, що відмову у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтував тим, що, звертаючись до відповідача з приводу виплати пенсійних коштів, позивачка не довела факту прийняття у встановленому законом порядку спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , що підтверджується копією листа відповідача від 19 квітня 2024 року № 5182-3895/Ф-02/8-1700/24. Окрім цього, являючись спадкоємцем за законом першої черги, ОСОБА_1 не довела обставин своєчасності прийняття нею спадщини після смерті матері та спадкування належної спадкодавцю пенсії у розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті, включення суми невиплаченої пенсії до складу спадщини ОСОБА_2 . Такі висновки суду є незаконні. Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 вказала: законодавець не вказує, що перехід права на отримання пенсійних сум є спадкуванням, а члени сім`ї – спадкоємцями. Це робить висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до ст.. 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема усунення від спадкування ст.. 1224 ЦК України, строків прийняття або оформлення спадщини ст.. 1241 ЦК України, задоволення вимог кредиторів ст.. 1281 ЦК України. Потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Перед поданням позову до суду позивач звернуласть до нотаріуса про прийняття спадщини. Згідно нотаріально посвідченого Договору про поділ спадщини право власності на нараховану, але не виплачену пенсію покійній матері належить їй. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмому у позові про визнання права на нараховану, але не виплачену суму пенсії покійній матері, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено обставин правонаступництва ОСОБА_1 як члена сім`ї ОСОБА_2 щодо отримання належних останній та не отриманих нею за життя грошових сум пенсії. Також суду не надано доказів для висновку про включення грошових сум пенсії до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 , своєчасного прийняття спадщини позивачкою та набуття права на грошові суми пенсії в порядку спадкування. 

З таким висновком суду перегшрої інстанції апеляційний суд погодитись не може, з огляду на таке.

Судом встановлено: ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть НОМЕР_1 ). 

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі 460/7266/20 задоволено позов ОСОБА_2 та зобов`язано ГУПФ в Рівненській області здійснити перерахунок пенсії по інвалідності та доплат до пенсії у відповідності ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На виконання вказаного рішення ГУПФ в Рівненській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_2 , однак допустило заборгованість з виплати у розмірі 836770,27 грн. 

Позивачка є дочкою є донькою ОСОБА_2 , що підтверджуються копіями свідоцтва про народження НОМЕР_2 , свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 .

21.05.2024 року спадкоємці ОСОБА_2 уклали Договір про поділ спадкового майна, посвідчений приватним нотаріусом Сарненського нотарівального округу Соколовською М. В., відповідно до якого право власності на нараховану та недоотриману пенсію ОСОБА_2 перейшло до позивачки ОСОБА_1 ..

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до ГУПФУ в Рівненській області про виплатцу їй коштів у відповідності до рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі 460/7266/20.

Згідно відповіді ГУПФ України у Рівненській області від 19 квітня 2024 року № 5182-3895/Ф-02/8-1700/24 позивачці відмовлено у виплаті цих коштів. Сума коштів, нарахованих та невиплачених ОСОБА_2 згідно рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2020 року у справі 460/7266/20 становить 836770,27 грн. 

Враховуючи, що відповідач добровільно виплатити невиплачену пенсію відмовився, позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. 

Верховний Суд зазначає, що стаття 1227 ЦК України регулює питання спадкування сум соціальних виплат, право на одержання яких виникло у спадкодавця за життя, але не було ним реалізоване. За своєю правовою природою право на одержання заробітної плати, пенсії та інших подібних виплат є особистим, оскільки виникає у чітко визначеної особи і має на меті саме її матеріальне забезпечення. Тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати, безумовно, припиняються. Таким чином, ця стаття стосується тих платежів, право на які виникло за життя спадкодавця. При вирішенні спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідно до вимог цивільного законодавства до складу спадкового майна входить лише призначена сума страхового відшкодування, а право на її призначення та виплату згідно зі статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах 27.01.2023 у справі № 641/1368/19 (в ЄДРСР № 108654325), від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц (провадження № 61-20134св19), від 14 квітня 2020 року у справі №431/6232/18-ц (провадження № 61-17311св19), від 22 липня 2021 року у справі №
243/8565/20 (провадження № 61-6078св21), від 09 грудня 2021 року у справі № 243/9613/19 (провадження № 61-7355св20), від 30 червня 2021 року у справі № 243/9618/19 (провадження № 61-5556св20).

За положеннями ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми встановлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту – смерті спадкодавця. Окрім цього, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, не мають юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї – спадкоємцями.
Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами,встановленими для спадкування за заповітом або законом. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20)).

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності і взаємозв`язку із нормами, що їх регулюють, беручи до уваги висновки Верховного Суду, які є обов`язковими до врахування судами апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до переконання, позивачка як спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину, має право на спадкове майно, тобто на нараховану, але не виплачену пенсію своєї матері відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а дії відповідача щодо невиплати недоотриманого підвищення до пенсії відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі у справі 460/7266/20 порушують право позивача як спадкоємця на отримання всього належного їй спадкового майна. 

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно ст. 130 ЦПК України попереднє судове засідання проводиться з метою з`ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи. Попереднє судове засідання проводиться суддею за участю сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Для врегулювання спору до судового розгляду суд з`ясовує: чи не відмовляється позивач від позову, чи визнає позов відповідач, чи не бажають сторони укласти мирову угоду або передати справу на розгляд третейського суду. Ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення третейського суду, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду. Якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд:1) уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову;2) вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі;3) визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню;4) з`ясовує, які докази подані чи подаються на попередньому судовому засіданні кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин;5) за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про витребування доказів та виклик свідків, про проведення експертизи, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача, особи, яка надає правову допомогу, або про судові доручення щодо збирання доказів;6) у невідкладних випадках проводить огляд на місці, огляд письмових і речових доказів;7) за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання про вжиття заходів забезпечення позову; 8) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду;9) визначає час і місце судового розгляду.

Місцевий суд положень вказаних процесуальних норм не виконав. Позивачка мотивувала позов тим, що є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_2 , однак суд у попередньому судовому засіданні не вчинив дій по з"ясуванню, чи прийняла вона спадщину у відповідності до закону. 

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Оскільки судом першої інстанції було невірно застосовано правові процесуальні норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, апеляційний суд приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати на користь держави мають бути відшкодовані відповідачем за подачу позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 серпня 2025 року скасувати. 

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про стягнення нарахованої та неотриманої пенсії померлої матері задовольнити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області(33028, вул. Борисенка Олександра, 7, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 21084076) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 836 770 (вісімсот тридцять шість тисяч сімсот сімдесят) гривень 27 копійок.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області(33028, вул. Борисенка Олександра, 7, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 21084076) на користь держави судовий збір у сумі 20 919 (двадцять тисяч дев"ятсот дев"ятнадцять) гривень 25 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 січня 2026 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В. Гордійчук С. О.