ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2025 року                                                                     
м. Київ
справа № 398/4974/24
провадження № 61-5826св25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Міністерство юстиції України,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2025 року під головуванням судді Молонової Ю. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Єгорової С. М., Карпенка О. Л. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Міністерство юстиції України, про встановлення факту, що має юридичне значення,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст вимог заяви 
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення в якій, з урахуванням уточнень, просив встановити факт припинення іпотеки за договором іпотеки від 19 лютого 2007 року 
№ KGALGK01582004, скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження від 19 лютого 2007 року № 15256 та скасувати в Державному реєстрі іпотек запис про іпотеку від 19 лютого 2007 року 
№ 15263.
Заяву мотивував тим, що 19 лютого 2007 року заявник та ЗАТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір № KGALGK01582004. 
19 лютого 2007 року сторони уклали договір іпотеки № KGALGK01582004 - будинку, який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Відповідні відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек. 
19 лютого 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» та компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненсес № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO.1 PLC) уклали договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити на підставі якого до нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки № KGALGK01582004. 
03 жовтня 2017 року компанія іпотекодержатель - «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO.1 PLC) була ліквідована без правонаступників. 
У зв`язку з ліквідацією іпотекодержателя без правонаступника заявник 
ОСОБА_1 вважає, що його зобов`язання припинене, а відтак припинений і договір іпотеки.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області ухвалою від 10 лютого 2025 року, яку залишив без змін постановою від 09 квітня 2025 року Кропивницький апеляційний суд, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишив без розгляду на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України.
Постановляючи оскаржену ухвалу місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, вважав, що із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право між заявником та ПАТ КБ «ПриватБанк», який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 09 квітня 2025 року в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове судове рішення, яким вимоги його заяви задовольнити у повному обсязі.
Наведені у касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Заявник вказує, що суди не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, які викладені у постановах від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20, від 26 березня 2019 року у справі № 808/3049/16 та 
від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21.
Зазначає, що суди дійшли помилкових висновків стосовно того, що у цій справі є спір про право, адже компанія іпотекодержатель «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO.1 PLC) ліквідована без правонаступників, а тому в силу вимог закону зобов`язання за кредитним та іпотечним договорами припинились.
ОСОБА_1 вказує, що суди допустили порушення норм процесуального права, адже самостійно збирали докази, що суперечить правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 30 листопада 2023 року у справі № 569/4466/23. Додатково зазначає, що посилання на судові рішення, які суди самостійно відшукали не мають жодного відношення до цієї справи, адже не тотожні до справи, ініціатором провадження у якій був заявник.
Позиція інших учасників справи
У поданих у червні 2025 року представником Міністерства юстиції України до Верховного Суду письмових поясненнях на касаційну скаргу представник заінтересованої особи вказує на правильність висновків суду першої та суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 21 травня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. 
02 червня 2025 року цивільна справа № 398/4974/24 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
19 лютого 2007 року ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір № KGALGK01582004, за умовами якого позивач отримав кредит на строк з 19 лютого 2007 року по 18 лютого 2024 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 35 000 доларів США з цільовим призначенням - купівля житлового будинку, а також 5 950 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 14-16).
Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 19 лютого 
2007 року був укладений договір іпотеки № KGALGK01582004, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 173,1 кв. м, який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 лютого 2007 року та розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У договорі також зазначено, що іпотека поширюється на земельну ділянку загальною площею 822,1 кв. м на якій розташоване майно і яка буде належати іпотекодавцю на праві власності у разі її приватизації (а. с. 17-20).
Суди встановили, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду 
від 18 вересня 2013 року у справі № 1118/9927/12, яке скасоване рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2013 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки були частково задоволені та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № KGALGK01582004, укладеним 19 лютого 2007 року у розмірі 
43 106,22 доларів США, що в перерахунку відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти складає 344 418,70 грн, звернене стягнення на житловий будинок, який розташований за адресою: 
АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номера земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлено на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У задоволенні позову в частині виселення ОСОБА_1 та зняття з реєстраційного обліку - відмовлено (а. с. 168-170, 171, 172).
У подальшому рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 02 березня 
2020 року у справі № 398/2899/19, залишеним без змін в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про припинення правовідносин за кредитним договором, договором іпотеки, вилучення запису про іпотеку та припинення заборони на нерухоме майно постановою Кропивницького апеляційного суду від 01 липня 2020 року, у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено. Також відмовлено і у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про припинення правовідносин за кредитним договором, договором іпотеки, вилучення запису про іпотеку та припинення заборони на нерухоме майно.
Під час розгляду цієї справи досліджувалося питання щодо передачі прав вимоги від АТ КБ «ПриватБанк» до компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненес № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO.1 PLC) та у мотивувальній частині рішення зазначено, що ОСОБА_1 одночасно з поданням зустрічного позову повинен був подати суду докази на підтвердження відступлення АТ КБ «ПриватБанк» на користь «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO.1 PLC) прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами. 
Таких доказів ОСОБА_1 суду не надав. 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 
від 17 січня 2013 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13 вересня 2019 року, наданих ОСОБА_1 на обґрунтування зустрічного позову, встановлено іпотеку та накладено заборону на нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 173,1 кв. м та земельну ділянку площею 822,1 кв. м, власником яких є ОСОБА_1 . Іпотекодержателем зазначено «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO.1 PLC). Підстава виникнення іпотеки: договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договором про іпотечні кредити. 
Суди зазначили, що у той же час зі змісту зазначених витягів неможливо встановити, хто та за якими договорами відступив право вимоги за договорами про іпотечні кредити. Тобто, на підставі зазначених доказів неможливо встановити, що саме АТ КБ «ПриватБанк» відступило своє право вимоги на користь нового кредитора за кредитним та іпотечним договорами, укладеними між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . При цьому, юридична особа з назвою UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO.1 PLC взагалі значиться ліквідованою.
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 24 січня 2023 року у справі 
№ 398/4255/20 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Хоменка В. Ю. про скасування запису в Державному реєстрі іпотек, про вилучення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку та припинення заборони в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відмовлено. Рішення набрало законної сили 24 лютого 2023 року. Рішенням суду у цій справі встановлено, що 19 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненес № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO.1 PLC) був укладений договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити, проте кредитний договір, забезпечений іпотекою та укладений з ОСОБА_1 , не увійшов до іпотечних активів, права по яким Банк відступив компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненес № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO.1 PLC). Факт непередачі компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненес № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO.1 PLC) кредитної справи, яка забезпечена іпотекою та укладена з ОСОБА_1 , було встановлено у рішеннях Олександрійського міськрайонного суду від 18 вересня 
2013 року та рішенні апеляційного суду Кіровоградської області від 05 листопада 
2013 року, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № KGALGK01582004, який був укладений 19 лютого 
2007 року, у розмірі 43 106,22 доларів США, що в перерахунку відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти складає 344 418,70 грн, звернуте стягнення на житловий будинок, який розташований за адресою: 
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору іпотеки від 19 лютого 2007 року, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номера земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки .
Крім того, Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області рішенням від 29 січня 2025 року у справі № 398/3286/24 відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «КБ «ПриватБанк» про припинення обтяження нерухомого майна та припинення іпотеки. Предметом розгляду вказаної справи був кредитний договір від 19 лютого 2007 року № KGALGK01582004 (а. с. 173-179).
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 
2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 
5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 
8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження 
№ 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Такими ж критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду в постановах 
від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), 
від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 викладений висновок про те, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Суди встановили, що в період з 2013 року по 2024 рік ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду із позовами, в яких ставив питання про зміну іпотекодержателя з АТ «КБ ПриватБанк» на компанію «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненес № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO.1 PLC).
Однак, судовими рішеннями встановлений факт непередачі прав вимоги від АТ КБ «ПриватБанк» до компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненес № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (UKRAINE MORTGAGE LOAN FINANCE NO.1 PLC) за кредитним та іпотечним договорами, які укладені 19 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», ці обставини містяться у мотивувальних частинах рішень у справі № 398/2899/19 та у справі № 398/4255/20, які набрали законної сили.
Суди також встановили, що постановою Кропивницького апеляційного суду 
від 05 листопада 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 лютого 2007 року № KGALGK01582004 звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Враховуючи наведені норми права та встановлені у цій справі фактичні обставини колегія суддів погоджується із висновком місцевого та апеляційного судів про наявність підстав для залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту припинення іпотеки за договором іпотеки від 19 лютого 2007 року 
№ KGALGK01582004, скасування в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження від 19 лютого 2007 року № 15256 та скасування в Державному реєстрі іпотек запис про іпотеку від 19 лютого 2007 року № 15263.
Верховний Суд зазначає, що під час розгляду цієї справи в порядку окремого провадження суди не виключили існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умови, коли є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Щодо доводу касаційної скарги про те, що суди не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, які викладені у постановах від 13 вересня 
2023 року у справі № 295/7291/20, від 26 березня 2019 року у справі № 808/3049/16 та від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21 колегія суддів доходить таких висновків.
У постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20 зроблений висновок за фактичних обставин коли позивач звернувся до суду з позовом про визнання іпотеки припиненою, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку.
У постанові від 13 червня 2024 року у справі № 333/8899/21 Верховний Суд переглядав судові рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Морозова В. М., про скасування заборони відчуження нерухомого майна.
Верховний Суд у постанові від 26 березня 2019 року у справі № 808/3049/16 (адміністративне провадження № К/9901/35720/18) переглядав судові рішення у справі за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метресурс» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Таким чином, оскільки у наведених справах Верховний Суд викладав правові висновки за наслідками перегляду справ розгляд яких здійснювався у позовному, а не окремому провадженні, колегія суддів відхиляє означений аргумент касаційної скарги ОСОБА_2 .
Щодо доводу касаційної скарги про те, що суди допустили порушення норм процесуального права, адже самостійно збирали докази, що суперечить правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 30 листопада 2023 року у справі № 569/4466/23 Верховний Суд доходить таких висновків. 
Колегія суддів зауважує, що законодавець визначив на рівні процесуального закону особливості пов`язані із розглядом справ окремого провадження. Такі особливості проявляються в тому, що при розгляді справ не застосовуються положення щодо змагальності (стаття 12 ЦПК України) та меж судового розгляду (статті 13 ЦПК України). Законодавець в справах окремого провадження наділив суд можливістю за власною ініціативою витребувати необхідні докази; тільки в окремих випадках законодавець встановив необхідність подання разом із заявою доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини (наприклад, в частині другій статті 318 ЦПК України). 
Таким чином, оскільки розгляд заяви ОСОБА_1 відбувався за правилами окремого провадження, колегія суддів відхиляє означений аргумент також.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції  немає.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 
від 10 лютого 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 09 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: | І. В. Литвиненко
| А. І. Грушицький
| Є. В. Петров