Справа №295/18660/25
Категорія 52
2/295/2345/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:
 
головуючого – судді Полонця С.М.,
 
секретаря с/з – Лукасевич А.Є.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

 
встановив:

 
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на користь позивача 23000,00 грн. завданої майнової шкоди та 7000,00 грн. – моральної шкоди, а також понесених судових витрат, у тому числі – судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 11.09.2025 року у м. Житомирі по вул. Покровській, 47, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу Nissan Leaf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який є власником вказаного транспортного засобу, та електросамокату Jet, під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок вказаної ДТП, автомобіль Nissan Leaf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, а його власнику завдано майнової шкоди. Належність вказаного транспортного засобу позивачу підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 25.09.2025 року у справі № 296/12877/24 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення. Вказана постанова набрала законної сили 07.10.2025 року. У зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, позивачем було витрачено на його ремонт 23 000,00 грн. Вказане підтверджується квитанцією №1.357033211.1 від 16.10.2025 року, актом виповнених робіт від 16.10.2025 року. Відтак позивач вважає, що у нього є всі підстави для стягнення з відповідача у судовому порядку майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, на підставі нормативно-правового обґрунтування, наведеного у позовній заяві. Також, внаслідок спричинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивач зазнав неабияких душевних страждань та хвилювань. Неочікувані зміни у житті позивача, спричинені самою ДТП та її наслідками, пов`язаними зі здійсненням незапланованих матеріальних витрат та часу (оформлення ДТП; участь під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення за фактом ДТП; необхідність звернення за правовою допомогою до адвоката тощо), негативно вплинули на зміну звичного способу життя позивача. Перебування автомобіля у пошкодженому стані та відсутність належної компенсації за завдану майнову шкоду призвело до тривалих незручностей та додаткових матеріальних затрат для позивача. Позивач є фізичною особою-підприємцем та використовує автомобіль у своїй діяльності. Зокрема, позивач надає послуги таксі та поштової і кур`єрської діяльності. Таким чином, перебування автомобіля у неробочому стані, на період його ремонту (сім днів), призвело до неможливості належним чином позивачу здійснювати свою діяльність, що, у свою чергу, стало причиною значних матеріальних втрат. Звичайно, що розмір компенсації моральної шкоди може мати лише умовний вираз завданій шкоді, оскільки душевні страждання та переживання не можуть бути оцінені матеріально. Проте, при визначенні моральних збитків, завданих діями відповідача, слід застосувати грошовий еквівалент. Виходячи із принципів об`єктивності та розумності, позивачем визначено грошова суму, як компенсацію завданої моральної шкоди, у розмірі 7 000 грн. 00 коп. Таким чином, враховуючи зазначені вище обставини, а також характер та тривалість вимушених змін у житті позивача, а також поведінку відповідача (ухилення від добровільного відшкодування збитків) позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню компенсація завданої моральної шкоди.
Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 30.12.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.
Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав.
Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 11.09.2025 року о 10 годині 15 хвилин у м. Житомирі, по вул. Покровській 47, ОСОБА_2 , керуючи електросамокатом Jet, під час перетину пішохідного переходу, не дотримався безпечної швидкості руху на перехресті вулиць Покровська та Лесі Українки, та здійснив зіткнення з транспортним засобом Nissan Leaf, державний номерний знак НОМЕР_3 , який перебував на пішохідному переході. У результаті ДТП, транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 12.1. Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Вищевказані обставини встановлені постановою судді Богунського районного суду м. Житомира Довгалюк Л.В. від 25.09.2025 року у справі № 295/12877/25, що набрала законної сили 07.10.2025 року. Вказаною постановою судді  ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави в особі ДСА України судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.
Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.  Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» відносить самокати до транспортних засобів.
Вказаний вище нормативно-правовий акт розділяє легкі електричні транспортні засоби на дві категорії:
-легкий персональний електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
-низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Отже, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням електросамоката є джерелом підвищеної небезпеки, у контексті статті 1187 ЦК України.
Вказане вище узгоджується із судовою практикою, зокрема, постановою Верховного Суду від 15.03.2023 року у справі № 127/5920/22, в якій міститься правовий висновок про те, що джерелом підвищеної небезпеки слід вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншим залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди;  використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна;  для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, як передбачено вимогами ст. 1188 ЦК України. Відповідно до вимог п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зі змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема – з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , власником автомобіля «Nissan Leaf», д.н.з.  НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Суд звертає увагу на те, що, на сьогодні, в Україні законодавчо не передбачено обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності для власників електросамокатів. Однак, користувачі є повноцінними учасниками дорожнього руху та несуть відповідальність за шкоду, заподіяну здоров`ю чи майну третіх осіб.
Разом з тим, добровільне страхування відповідальності власників електросамокатів в Україні дозволяє покрити збитки, завдані третім особам (здоров`ю або майну) під час руху. Поліс, зокрема, покриває витрати на лікування потерпілих або ремонт пошкодженого майна, що є важливим, оскільки адміністративна відповідальність за порушення ПДР вже діє. 
Потрібно вказати про те, що у матеріалах справи відсутній поліс про добровільне страхування відповідальності власника електросамоката Jet, яким керував відповідач, під час дорожньо-транспортної пригоди.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.  Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як вбачається з копії Акту виповнених робіт, виконаних СТО «Multiline Autohous» (ФОП ОСОБА_3 ) від 16.10.2025 року щодо автомобіля «Nissan Leaf», д.н.з.  НОМЕР_3 , вартість виконаних робіт з ремонту вказаного автомобіля складає 23000 грн. 00 коп. 
У матеріалах справи міститься копія квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №1.357033211.1 від 16.10.2025 року, яка свідчить про оплату ОСОБА_1 послуг, наданих ФОП ОСОБА_3 , на загальну суму 23000 грн. 00 коп.
Також у матеріалах справи містяться дві копії листів-вимог досудового врегулювання спору від 30.10.2025 року та від 11.11.2025 року однакового змісту, адресованих ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в яких, серед іншого, зазначено про те, що позивач звертається до відповідача з вимогою досудового врегулювання щодо відшкодування завданої майнової шкоди. В разі відмови або умовчання на даний лист, позивач зазначає про те, що буде змушений звернутися з відповідним позовом до суду, з подальшим покладенням на відповідача судових витрат, зокрема, витрат на сплату судового збору (1211,20 грн.) та витрат на надання професійної правничої допомоги (від 10 000,00 грн.).
Вказані листи-вимоги позивачем було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку, про що свідчать долучені до позовної заяви копії описів вкладень до цінних листів, інформації про відправлення та чеків на оплату поштового зв`язку.
Як вбачається з копій витягів з веб-порталу АТ «Укрпошта», лист-вимогу досудового врегулювання спору від 30.10.2025 року було повернуто, вручено відправнику 19.11.2025 року, а лист-вимогу досудового врегулювання спору від 11.11.2025 року – повернуто, вручено одержувачу 29.11.2025 року.
Слід зазначити про те, що матеріали справи не містять відповідей, наданих відповідачем на вищевказані листи-вимоги досудового врегулювання спору від 30.10.2025 року та від 11.11.2025 року.
Як зазначено у ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідачем ОСОБА_2 не надано як відзиву на позовну заяву, так і не надано жодних доказів на спростування заподіяння шкоди майну позивача, зокрема, не оскаржено постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, а також не надано доказів на спростування інших обставин, зазначених у позовній заяві. Більше того, у згаданій вище постанові суду від 25.09.2025 року зазначено про те, що у судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину визнав повністю та підтвердив обставини, викладені у протоколі, а потерпілий ОСОБА_1 також підтвердив обставини ДТП, повідомив, що збитки йому не відшкодовані.
Таким чином, суд доходить висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача майнова шкода, завдана майну позивача, у розмірі 23000 грн. 00 коп., що узгоджується зі ст. ст. 1166, 1192 ЦК України та наданим Актом виповнених робіт, виконаних СТО «Multiline Autohous» (ФОП ОСОБА_3 ) від 16.10.2025 року.
Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна має проводитися особою, яку визнано винною у вчиненні ДТП.
При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг та глибину душевних страждань, їх негативний наслідок, у тому числі - і пов`язаний з пошкодженням автомобіля, який належить позивачу на праві власності та необхідністю проведення його ремонту. Внаслідок ДТП, яка викликала у позивача негативні емоції та пошкодження власного майна, він поніс душевні страждання.
З огляду на ту обставину, що внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_2 під час вищезазначеної ДТП, було пошкоджено транспортний засіб позивача, враховуючи характер та обсяг страждань і майнових втрат, яких зазнав позивач ОСОБА_1 , позбавлений на період ремонту автомобіля використовувати його у своїй діяльності з надання послуг таксі, поштової та кур`єрської діяльності, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також, з огляду на обставини ДТП та встановлені судом факти, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 3000 грн. 00 коп., що відповідає положенню п. 9 постанови Пленуму Верхового Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1049 грн. 71 коп., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77, 78, 80, 81, 82, 141, 259, 263, 265, 279 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану йому майнову шкоду у розмірі 23000 грн. 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 3000 грн. 00 коп.
У решті вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1049 грн. 71 коп.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач:  ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 . 

Суддя: