Справа №751/7905/25
Провадження №2-а/751/8/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2026 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Діденко А.О. 
секретаря судового засідання Рак Я.М.

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – Департамент патрульної поліції

представник відповідачів – ОСОБА_2 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №57000822 від 11.09.2025, а також понесених судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до постанови серії ЕНА №57000822, 11.09.2025 приблизно о 22 год 05 хв, в м. Чернігів, вул. Олександра Довженка, 86, ОСОБА_1 керував автомобілем «GEELY MR-7151A», д.н.з. НОМЕР_1 , та не пред`явив посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.4.а. ПДР - на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
За даним фактом, стосовно ОСОБА_1 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 126.
Позивач зазначає, що не згодний з постановою та не вчиняв вказане правопорушення. 
Позивач вказує, що поліцейський на його законне прохання не надав інформації, що свідчить про причетність позивача або пасажирів його транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення або інформації, що свідчить про те, що його транспортний засіб може бути об`єктом чи знаряддям вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення. Тобто поліцейський посилаючись на п. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», не зазначав конкретну підставу зупинку, не обґрунтував її взагалі та не надав необхідних документальних доказів. Таким чином, зупинка транспортного засобу було безпідставною та не законною. Позивач вказує, що на запитання поліцейського про те, чи є в нього водійське посвідчення, він повідомив, що є, однак, законної вимоги поліцейського щодо їх пред`явлення на той момент не було.
Позивач вказує, що Верховний Суд в постанові від 15.03.2019 по справі №686/11314/17 зазначив, що поліцейські не можуть вимагати у водія свідоцтво про реєстрацію автомобіля та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, якщо у них немає доказів вчинення адміністративного правопорушення.
Позивач зазначає, що поліцейський порушив порядок розгляду справи, не надав можливості скористатися допомогою адвоката та обмежився лише формальним складанням постанови без дотримання встановленої законом процедури, чим порушив статті 276, 277, 277-2, 278, 279, 280, 281 КупАП, що призвело до незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 01 жовтня 2025 року відкрив провадження у справі та призначив розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
У встановлений судом строк від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову.
Представник відповідача зазначив, що 11.09.2025 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «GEELY MR-7151A», д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не пред`явив посвідчення водія на законну вимогу, чим порушив п. 2.4. а) ПДР – керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Представник відповідача зазначає, що відповідно до п 2.4. ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. 
Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, в редакції постанови Кабінету Міністрів України №511 від 10.05.2009, зі змінами та доповненнями, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія відповідної категорії. 
Відповідно до п. 3 даного положення, Транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема, В – автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми.
Представник відповідача не погоджується з позицією позивача щодо того, що позивач мав право не пред`являти посвідчення водія, оскільки невиконання вимоги працівника поліції, яка входить до кола його повноважень не може бути правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставної, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.10.2020 у справі №444/2115/17.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02.12.2019 у справі №766/10693/17, нормами чинного законодавства чітко встановлено, що водій під час керування транспортним засобом повинен мати при собі відповідні документи та пред`явити їх на вимогу поліцейського.
Представник відповідача зазначає, що сама по собі наявність посвідчення водія не спростовує факту адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає, зокрема, у непред`явленні відповідного документу на вимогу працівників поліції. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП – керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документів на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також документів, передбачених законодавством.
Представник відповідача вказує, що Кривзун Богдан Леонідович є уповноваженим працівником поліції патрульної поліції, проходить службу на посаді заступника командира взводу №1 роти №1 БУПП в Чернігівській області ДПП, має звання лейтенант поліції, а отже, у відповідності до ст. 222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративне правопорушення, зокрема, за ч. 1 ст. 126 КУпАП. 
Виявивши порушення Правил дорожнього руху, поліцейський вжив заходів щодо притягнення винної особи до адміністративної відповідальності та виніс стосовно ОСОБА_1 постанову серії ЕНА №5700822 від 11.09.2025 за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 425 грн.
Згідно п. 10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 №1395 під час вирішення питання про притягнення особи до відповідальності, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 не пред`явив відповідні документи, винесення відносно нього оскаржуваної постанови було правомірним та жодним чином не суперечить нормам чинного законодавства.
Представник відповідача зазначає, що поліцейський під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності Пицька Р.А. та винесення постанови серії ЕНА №5700822 від 11.09.2025 дія на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, а винесена постанова повністю відповідає вимогам ст.. 283 КУпАП.
Представник відповідача вказує, що позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, не підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення з подальшим звільненням правопорушника від адміністративної відповідальності. Зауваження позивача носіть суб`єктивний характер та свідчать лише про намагання уникнути адміністративної відповідальності.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Поліцейським взводу №1 роти №1 батальйону № 1 БУПП в Чернігівській області молодшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 . 11.09.2025 було винесено постанову серії ЕНА №5700822 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 грн (а.с. 11).
Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 11.09.2025, 22 год 05 хв, в м. Чернігів, вул. Олександра Довженка, 86, ОСОБА_1 керував автомобілем «GEELY MR-7151A», д.н.з. НОМЕР_1 , та не пред`явив на законну вимогу поліцейського посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.4.а. ПДР – керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У п. 1.3 Правил дорожнього руху України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Відповідно до п. 1.10. ПДР, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Відповідно до п. 2.1. ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); чинний страховий поліс (страховий сертифікат “Зелена картка”) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).
Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №5700822, 11.09.2025, 22 год 05 хв, в м. Чернігів, вул. Олександра Довженка, 86, ОСОБА_1 керував автомобілем «GEELY MR-7151A», д.н.з. НОМЕР_1 , та не пред`явив на законну вимогу поліцейського посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.4.а. ПДР – керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Під час дослідження відеозапису з нагрудної камери поліцейського, наданого представником відповідача встановлено, що 11.09.2025 о 21 год 53 хв, в м. Чернігів, ОСОБА_1 керував автомобілем «GEELY MR-7151A», д.н.з. НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками патрульної поліції (запис відео о 21 год 53 хв). Під час спілкування з ОСОБА_1 , працівник поліції повідомив останньому про наявність на його транспортному засобі ознак ДТП у вигляді механічного пошкодження, а саме: деформована задня кришка багажника. В подальшому, поліцейський попросив ОСОБА_1 пред`явити посвідчення водія, реєстраційні документи згідно п. 2.4 Правил дорожнього руху. На дане прохання поліцейського, ОСОБА_1 відповів: «Немає такого» (запис відео о 21 год 54 хв). Надалі, працівник поліції попросив ОСОБА_1 пред`явити інший документ, що посвідчує особу і на уточнююче питання ОСОБА_1 про причини зупинки, поліцейський знову повідомив, що на транспортному засобі ОСОБА_1 містяться ознаки ДТП. На повторне питання ОСОБА_1 стосовно причини зупинки, поліцейський повідомив, що зупинив транспортний засіб на підставі п. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки транспортний засіб має зовнішні ознаки ДТП (запис відео о 21 год 55 хв). 
Після чого, поліцейський знову попросив ОСОБА_1 пред`явити документ, що посвідчує особу, на що останній запитав: «Навіщо?». Поліцейський на дане питання повідомив, що оскільки ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу, то на підставі п. 2.4. Правил дорожнього руху, він повинен пред`явити документ, що посвідчує особу. 
В подальшому, працівник поліції ОСОБА_1 попередив про відповідальність за відмову пред`явити посвідчення та знову запитав у нього чи буде він пред`являти посвідчення водія, ОСОБА_1 повідомив, що пред`явить посвідчення, якщо йому повідомлять причину зупинки. 
Після чого, поліцейський повідомив про початок розгляду адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 (запис відео о 21 год 58 хв). ОСОБА_1 було повідомлено про підстави зупинки, роз`яснено його права та повідомлено. 
На зауваження ОСОБА_1 , що йому потрібна допомога адвоката працівник поліції повідомив, що ОСОБА_1 може викликати адвоката, якщо він йому потрібна його допомога.
На запитання поліцейського про те, чи зрозумів ОСОБА_1 свої права, останній повідомив, що бажає скористатися допомогою адвоката, на що поліцейський повідомив, що ОСОБА_1 може викликати адвоката.
Стосовно твердження позивача про те, що поліцейський на надав йому можливості скористуватися допомогою адвоката, суд зазначає, що відповідно до відеозапису, поліцейський двічі повідомив позивачу, що він може викликати адвоката. Натомість, як вбачається з відеозапису, позивач не намагався вчинити жодних дій для звернення за допомогою до фахівця в галузі права та попросив перенести розгляд справи лише після того як поліцейський повідомив про фактичний розгляд справи (запис відео о 22 год 01 хв).
Працівник поліції повідомив, що розгляд справи не може бути відкладений на інший день та поінформував позивача, що він може оскаржити постанову протягом 1 місяця з дня винесення постанови. 
В подальшому, поліцейський виніс постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №5700822 від 11.09.2025 та запропонував ОСОБА_1 з нею ознайомитись.
На уточнення ОСОБА_1 стосовно того, як саме поліцейський встановив його особу, останній пояснив, що зробив це за допомогою інформаційної бази Міністерства внутрішніх справ (запис відео о 22 год 11 хв).
Суд бере до уваги, що до матеріалів справи позивачем було долучено: копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №225410310 (а.с. 10); копію паспорта (а.с. 12-13); копію картки платника податків (а.с. 14); копію посвідчення водія категорії «В» (а.с. 15); копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відповідно до якого, власником транспортного засобу є «GEELY MR-7151A», д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_4 (а.с. 16). 
Однак, суд зауважує, що відповідно до п. 2.1. ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати вказані документи при собі.
Згідно із п. 2.4. а) Правил дорожнього руху, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Відповідно до відеозапису наданого представником відповідача, поліцейський, з посиланням на норми чинного законодавства, неодноразово повідомив позивачу, що причиною зупинки є те, що транспортний засіб містить ознаки дорожньо-транспортної пригоди (деформована задня кришка багажника), наявність яких позивач не заперечував, та просив пред`явити посвідчення водія або інший документ, який документ, який посвідчує особу, однак останній, стверджуючи, що згодний надати вказаний документ, його не надав.
Також, суд звертає увагу на те, що на прохання поліцейського пред`явити посвідчення водія, ОСОБА_1 відповів: «Немає такого» (запис відео о 21:54).
Крім того, з наданих відеозаписів встановлено, що саме під час розгляду справи о 22 год 01 хв, клопотань від позивача не надходило, переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано, поліцейський не перешкоджав останньому у реалізації права на правову допомогу. Позивач не здійснював заходів спрямованих на звернення за правовою допомогою.
Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем було допущено порушення вимог п.2.4. ПДР.
У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ зазначає, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
У ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження порушення відповідачем жодної з вимог, передбачених частиною 2 статті 2 КАС України. Зокрема не знайшли свого підтвердження порушення принципів обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень. 
Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. 
Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для скасування постанови серії ЕНА №5700822 від 11.09.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

V. Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, підстави для стягнення судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 9, 14, 19, 72, 77, 90, 139, 245, 246, 250, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення – відмовити повністю. 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 16.01.2026. 

Позивач – ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач – Департамент патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, код ЄДРПОУ 40108646) 

Суддя А.О. Діденко