КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 листопада 2025 року м. Київ
справа №362/4040/25
провадження № 33/824/5284/2025
Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,
на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 7 жовтня 2025 року ухвалену у складі судді Дорошенко В.М. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП України
 
ВСТАНОВИВ
 
25.05.2025 о 17:49 год. на а/д М-05 «Київ-Одеса» 43 км. + 500 м., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Hilux, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення мови) та у порушення вимог п. 2.5 ПДР України від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Alcotest Drager 7510» або в найближчому медичному закладі водій категорично відмовився.
Постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 7 жовтня 2025 року ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто судовий збір на користь держави.
Не погоджуючись з постановою ОСОБА_1 , через захисника Устіч Р.С., 14 жовтня 2025 року подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та провадження у справі закрити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою.
Вказує, що матеріалами справи не підтверджується факт керування транспортним засобом, а працівники поліції прибули вже до стоячого автомобіля.
Зазначає, що суд хибно визнав дії ОСОБА_1 як відмову від проходження огляду, оскільки останній неодноразово намагався пройти огляд, а факт неправильного продування не підтверджено жодними доказами.
Вважає акт огляду на стан алкогольного сп`яніння суперечливим та неналежним доказом. Також у направленні на огляд зазначено невірний час, оскільки фактично його було складено о 19:50.
Вказує, що на відеозаписі не вбачається ознак алкогольного сп`яніння.
Зазначає, що відео-файли були записані на невідомий пристрій, інформацію про який не було зазначено в протоколі, та в інших матеріалах справи, вони не засвідчені електронним підписом, а тому вони не можуть бути належними доказами.
 
У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_1 - Устіч Р.С. підтримав доводи апеляційної скарги.
 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність, вмотивованість та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини  постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до приписів ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Статтею 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За логікою цього складу адміністративного правопорушення відмовою є свідома, вольова та цілеспрямована поведінка водія, за якої він після отримання від працівника поліції законної вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, роз`яснення порядку його проходження та наслідків відмови від проходження огляду не вчиняє дій, які від нього вимагаються та/або своїми діями перешкоджає виконанню таких дій.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами у справі, а саме: 
-фактичними відомостями, викладеними у протоколі серії ЕПР 1 № 341547 від 25.05.2025. У протоколі ОСОБА_1 вказує, що з протокол не згоден;
-даними акту огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі здоров`я, за яким у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення мови) ОСОБА_1 мав пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, однак він не проведений через відмову ОСОБА_1 , у графі з результатом згоден зазначено « ОСОБА_1 від підпису відмовився»;
-даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.05.2025, за яким такий огляд не проводився через відмову  ОСОБА_1 ;
-даними письмової розписки ОСОБА_2 від 25.05.2025 про отримання транспортного засобу на відповідальне зберігання з метою доставки до м. Києва та зобов`язання не допускати водія керувати ним.
Судом першої інстанції також встановлено, що на відеозаписах, які знаходяться на диску зафіксовано рух патрульного автомобіля та його зупинка. З автомобіля виходять поліцейські та підходять до автомобіля, який знаходиться в лівій смузі для руху. Водій вказує, що «пробив колесо» та підтверджує, що прямує з м. Херсона до м. Києва. Працівники поліції шляхом перекриття смуг для руху допомагають водію перепаркуватися на праве узбіччя, щоб не створювати перешкоди для руху іншим транспортним засобам. На прохання надати документи водій демонструє посвідчення, вказуючи, що документів на автомобіль не має. Надалі працівники поліції повідомляють водія ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння (~0:23:07 хв.) та пропонують пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки (~0:23:20 хв.). Водій ОСОБА_1 погоджується пройти такий огляд. Тричі дмухає у прилад, не продуваючи його, що унеможливлює отримати результат. З огляду на таке, поліцейські двічі пропонують водію пройти такий огляд в медичному закладі (~0:31:30, 0:36:36 хв.) та роз`яснюють наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Знову неодноразово пропонують пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку (~0:50:10 хв., 0:58:59 хв.). Водій знову погоджується пройти такий огляд на місці зупинки. Дмухає у прилад (~01:02:00 хв.), який знову не продуває (~1:06:00 хв.).
Також судом досліджено диск 2/2, де зафіксовано, як водій ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі (~0:02:20 хв.), потім його ознайомлюють з його правами. Водій ОСОБА_1 вчергове намагається пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та вчергове не продуває прилад, тому результат огляду відсутній. Поліцейські розцінюють таку поведінку ОСОБА_1 як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та повідомляють про оформлення щодо нього адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП. Надалі зафіксовано оформлення адміністративного протоколу та додатків до нього з подальшим ознайомленням з ними водія ОСОБА_1 . Під час цього водій ОСОБА_1 вказує, що не керував автомобілем.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Апеляційний суд надає оцінку доводам апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відхиляє їх як необґрунтовані з огляду на таке.
Із відеозапису вбачається, що дійсно, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом на ньому не зафіксовано, разом із цим розумних сумнів щодо такого керування в апеляційного суду не виникає враховуючи обставини, зафіксовані на відеозапису бодікамери, що було встановлено судом першої інстанції та наведено вище. Окрім наведених обставин судом першої інстанції, апеляційний суд вказує, що з відеозапису вбачається (диск 1; 01:00 год), як ОСОБА_1 каже працівникам поліції «якби колесо не пробилось, я б уїхав» (ориг. російскою).
Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
Суд першої інстанції вірно встановив неодноразові пропозиції працівників поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, які останнім виконувались не чітко, раз за разом зриваючи огляд на стан сп`яніння. Працівниками поліції було чітко проінструктовано ОСОБА_1 про порядок використання приладу «Драгер», неодноразово зазначалось, що останній чи взагалі не дує в трубку, чи задуває мінімум повітря. При цьому, протягом усієї розмови з працівниками поліції ОСОБА_1 вчиняє дії, які затягували процес огляду його на стан алкогольного сп`яніння або намагався домовитись. Так, на початку розмови ОСОБА_1 пропонує працівнику поліції пройти і поговорити з ним, перед цим запитавши, чи готові вони йому допомогти (диск 1; 27 хв), далі, після декількох спроб пройти огляд на місці зупинки, ОСОБА_1 зазначив, що телефонує своєму керівництву і тоді вони будуть цю ситуацію вирішувати, у тому числі і можливість проходження огляду у медичному закладі. Після сплину значної кількості часу  працівником поліції попереджено водія, що у разі сплину двох годин через затягування ОСОБА_1 , це буде вважатись відмовою у проходженні огляду на стан сп`яніння. Надалі, під час повторного питання, чи поїде ОСОБА_1 у медичний заклад для проходження огляду, останній каже, що «я не їду у вашу лікарню» (диск 2; 2:10 хв). В цей же час ОСОБА_1 починає погрожувати працівникам поліції, що у разі повторення такої ситуації він їх «обнулить».
 Зважаючи на поведінку ОСОБА_1 та не бажання а ні належним чином проходити огляд на місці зупинки, а ні пройти такий огляд у медичному закладі, такі дії були правильно розцінені працівниками поліції як фактична відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`янння.
Доводи апеляційної скарги, що відеозаписи не можуть бути належним доказом, оскільки вони не наведені у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційним судом відхиляються, оскільки ні ст. 256 КУпАП, яка регулює зміст протоколу про адміністративне правопорушення, ні положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 № 1395 не вимагають зазначення засобу відеофіксації у протоколі про адміністративне правопорушення.
Крім того, з відеозапису чітко видно, що на ньому зафіксовано оформлення матеріалів. Саме щодо ОСОБА_1 .
 Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про неналежність відеозапису, зокрема, через непідписання відеофайлу ЕЦП, оскільки доданий до матеріалів справи носій інформації (оптичний диск) є оригіналом електронного документа, який не потребує додаткового засвідчення електронним підписом і вказане не передбачено Законом України "Про Національну поліцію" та статтею 266 КУпАП.
Апеляційний суд також наголошує, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За таких обставин, змістовне визнання апелянтом факту керування транспортним засобом та фактична відмова у проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння, що також підтверджується головним чином відеозаписом з нагрудної камери поліцейського вже утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому твердження апелянта не спростовують та не заперечують такої кваліфікації його дій.
Дії працівника поліції жодним чином не призвели до звуження чи обмеження конвенційних та/або конституційних прав водія чи його основоположних свобод, не обмежили його в можливостях ефективно використати свої права, в тому числі право пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу чи у лікаря - нарколога у медичному закладі та не ставить під сумнів походження доказів, їх надійність та достовірність.
Також суд апеляційної інстанції враховує, що відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, є грубим і досить поширеним правопорушенням. Дії вчинені  ОСОБА_1   характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.
ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Доводи апелянта про те, що у направленні на огляд не зазначено невірний час його складанняне є істотним недоліком даного документу та безумовною підставою для визнання його недопустимим, враховуючи, що причиною такої затримки були дії водія, а саме затягування з відповіддю про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.
Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а суду першої інстанції залишається без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд
 
                                                               ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 7 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                               О.В. Желепа