УХВАЛА

24 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 461/3613/24
провадження № 61-15911ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» про стягнення коштів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» про стягнення коштів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Либідь», Львівської філії Кредитної спілки «Либідь» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Вказане рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2024 року залишено без змін.

12 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року.

Постанова Львівського апеляційного суду ухвалена 02 грудня 2024 року(повне судове рішення складено 12 грудня 2024 року). Касаційна скарга подана до Верховного Суду 12 грудня 2025 року, що підтверджується відтиском штемпеля на поштовому конверті. Тобто з пропущенням, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження (з урахуванням положень частини третьої статті 124 ЦПК України було 13 січня 2025 року).

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що: в матеріалах справи відсутні докази вручення йому копії постанови; копію постанови апеляційного суду отримав 01 грудня 2025 року за його заявою; за станом здоров`я не міг раніше звернутися до суду за отриманням копії постанови. До касаційної скарги додано заяву з відміткою щодо отримання 01 грудня 2025 року постанови від 02 грудня 2024 року, лист суду першої інстанції про те, що станом на 20 травня 2025 року в матеріалах відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення заявнику постанови; копії медичних документів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У частині другій та третій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз судових рішень у справі, які оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, зокрема постанови Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року свідчить, що в суді апеляційної інстанції брав участь ОСОБА_1 . 

Посилання в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не направлялася постанова, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Як видно з оскаржуваної постанови Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року з апеляційною скаргою на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 червня 2024 року звертався ОСОБА_1 .

Під час оголошення вступної та резолютивної частини постанови, у судовому засіданні 02 грудня 2024 року був присутній ОСОБА_1 , отже заявник достеменно знав про результат судового рішення апеляційної інстанції.

За приписами статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року надіслано судом 18 грудня 2024 року, зареєстровано - 19 грудня 2024 року, забезпечено надання загального доступу - 20 грудня 2024 року.

Особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку та дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

Процесуальний строк касаційного оскарження, встановлений ЦПК України, забезпечує оперативність цивільного судочинства, є дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на незловживання процесуальними правами.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного суду, викладеного в постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 490/9587/18, «особою, не повідомленою про розгляд справи» (пункт 1 частини другої статті 358 ЦПК України), не можна вважати особу, яка власне ініціювала розгляд справи або відповідне судове провадження (позивача, заявника, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору), яка скористалася своїм правом доступу до правосуддя, подала позовну заяву (заяву, скаргу), на підставі якої було відкрито судове провадження.

Так, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску строку на касаційне оскарження з урахуванням того, що саме ОСОБА_1 ініціював апеляційне провадження, особисто брав участь у судовому засіданні та значної тривалості такого пропуску, що може свідчити про штучне збільшення строку на касаційне оскарження.

ОСОБА_1 не надано жодного доказу щодо недотримання апеляційним судом вимог статті 272 ЦПК України, а із доданого до касаційної скарги листа суду першої інстанції неможливо встановити, чи був порушений апеляційним судом порядок саме надсилання судового рішення. Зміст зазначеного листа лише підтверджує відсутність рекомендованого повідомлення про вручення судового рішення заявнику станом на 20 травня 2025 року.

Також, наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку на касаційне за станом здоров`я, судом не можуть бути визнані поважними, з урахуванням наступного. З наданих до касаційної скарги документів встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства та потребує стороннього догляду, заявником не вказано, як саме це вплинуло на перебіг строків на касаційне оскарження, враховуючи, що у судах попередніх інстанцій він брав участь у розгляді справи особисто. Доказів погіршення стану його здоров`я у період строку касаційного оскарження постанови заявник не додав.

Ураховуючи викладене, наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки зазначені обставини не є об`єктивно непереборними та такими, що не залежали від волевиявлення заявника чи пов`язаними із перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Інших підстав поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження заявником не наведено.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також суд зазначає, що поновлення строку на касаційне оскарження після спливу значного періоду часу ставить під загрозу принцип юридичної визначеності, незалежно від поважності чи неповажності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Згідно частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Таким чином заявникові необхідно подати до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних причин для його поновлення та надати відповідні докази на їх підтвердження, зокрема на підтвердження обставин того, що заважало виконати вимоги процесуального закону при зверненні до Верховного Суду.

У відповідності до вимог частини другої і третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними. 

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков