Справа № 766/9254/25	
 	н/п 2-а/766/158/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2026р. Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді – Зуб І.Ю., за участю секретаря – Федорової О.В., розглянувши в спрощеному провадженні в приміщенні міського суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), третя особа: Начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
встановив:
Позивач звернувся до суду із даним позовом до суду із позовом в якому просить: поновити строк для оскарження, скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.04.2025 полковника ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. та закрити справу.
В обґрунтування позову зазначено таке.
Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.04.2025 полковником ОСОБА_2 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.
Як зазначено в постанові про адміністративне правопорушення від 11.04.2025 року позивач “будучи належним чином оповіщений повісткою про необхідність явки 09.04.2025 в ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, на вказаний виклик не з`явився і продовжував використовувати свій час на власний розсуд до 11.04.2025, коли був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період”. Накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.
Про наявність постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.04.2025 полковника ОСОБА_2 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та кладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. позивач не знав до 05.06.2025, поки не отримав поштовий конверт (копія конверта додається).
11.04.2025 позивачу подзвонив дільничний і сказав, що він повинен з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 до 12.00 год. Позивач сказав, що не знає де знаходиться ТЦК, і дільничний запропонував зустрітися на зупинці поблизу ІНФОРМАЦІЯ_3 , куди дільничний під`їхав разом з іншим працівником поліції і вони разом зайшли до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В ІНФОРМАЦІЯ_4 позивача спитали, чому він не відповідаю на дзвінки. Позивач відповів, що ніяких дзвінків не було і запропонував подивитися телефони. Працівники (двоє, прізвищ і посад не знаю) сказали, підписати деякі документи. Позивач спитав, чи це стосується штрафу, то підписувати нічого не буде. Його завірили, що ніякого штрафу немає. Оскільки в приміщенні того дня було темно (не було електрики), він поставив свій підпис, не читаючи. На руки йому нічого не надавали, після чого сказали, що він повинен пройти BJIK та надали направлення (копія направлення додається).
Вважає постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.04.2025 полковника ОСОБА_2 необгрунтованою та такою, що винесена в порушення його прав, такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи.
Так, з 2005 року позивач перебуває на диспансерному обліку, щоденно приймаю медичні препарати APT (копії довідок додаються). Його діагноз у 2014: Клінічна стадія IV Легеневий туберкульоз; В20.0 - Хвороба, зумовлена ВІЛ, з проявами мікобактеріальної інфекції; Хронічний вірусний гепатит С.
В січні 2024 року за направленням ІНФОРМАЦІЯ_1 він пройшов медичне обстеження військово-лікарської комісії і його було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, що підтверджується довідкою ВЛК, карткою обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного від 30.01.2024. В січні 2024 у зв`язку з втратою військового квитка він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 , звідки був направлений на медичний огляд військово-лікарською комісією. Висновком ВЛК від 30.01.2024 мене було визнано непридатним до військової служби. 11.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 я був направлений до КНП "Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія і Ольги Тропіних" Херсонської міської ради.
В період з 14 по 16 квітня 2025 він пройшов медичний огляд, за результатами якого видано довідку військово-лікарської комісії від 16.04.2025, згідно якої його визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
На виконання вимог закону 12 липня 2024 він оновив свої персональні дані, що підтверджується електронною системою “РЕЗЕРВ+”.
Наголошує, що ніякої повістки на 09.04.2025 не отримував, не мав наміру її ігнорувати.
Справа про притягнення його до адміністративної відповідальності розглянута у його відсутності.
Ухвалою суду від 17.06.2025 року було відкрито провадження у справі.
Відповідачем подано відзив, який мотивований таким.
11.04.2025 р. уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до змісту якого вбачається, що гр. ОСОБА_1 будучи таким, що перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порушення вимог ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. З ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в умовах особливого періоду, будучи належним чином оповіщеним повісткою про необхідність явки до ТЦК, на вказаний виклик не з`явився, в зв`язку з чим був оголошений в розшук, доки був доставлений національною поліцією до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.З ст.210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.
Гр-ну ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, а також повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 11.04.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується його власним підписом.
При складанні протоколу ОСОБА_1 надав пояснення, що не вважав за необхідність являтися до ТЦК.
На підставі складеного протоколу, 11.04.2025 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Під час винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 керувався нормами законодавства України.
З огляду вищевикладене гр. ОСОБА_1 вважається таким, що належно оповіщений про виклик до ТЦК і у нього виник обов`язок з`явитися до ТЦК, передбачений ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», абз. 7 ч. ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», але він його проігнорував, що вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення і стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.З ст.210-1 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізацію та мобілізаційну підготовку, вчинене в умовах особливого періоду
Будь якої інформації від гр-на ОСОБА_1 про поважність не прибуття за викликом до ТЦК не надавалось, тому при винесені оскаржуваної постанови начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 керувався саме його поясненнями та документами.
У відповідності до протоколу від 11.04.2025 року ОСОБА_1 був повідомлений, що розгляд справи відбудеться 11.04.2025 року, що підтверджується його власним підписом.
Постанова від 11.04.2025 року була направлена ОСОБА_1 в травні 2025 року поштою, хоча він повинен був знати про її наявність і мав активно використовувати свої права на її оскарження.
Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові та поновити строк звернення до суду. 
Відповідач та третя особа, про слухання справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне. 
11.04.2025 р. відповідачем було винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17000,00 грн.
В тексті постанови вказано, що позивач «будучи належним чином оповіщений повісткою про необхідність явки 09.04.2025 в ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних, на вказаний виклик не з`явився і продовжував використовувати свій час на власний розсуд до 11.04.2025, коли був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період».
На постанові відсутній підпис позивача про його отримання. Відповідно до відзиву, відповідачем направлено на адресу позивача оскаржувану постанову в травні 2025 року.
Позивачем долучено копію конверту, в якому, як він стверджує, направлено постанову, із датою відправки 29.05.2025 року.
Представником відповідача долучено копію протоколу № 97 від 11.04.2025 року де проставлені підписи особи, що притягається до адміністративної відповідальності, проте відсутній підпис в графі про отримання примірника постанови. 
Таким чином суд не може встановити, що позивач дійсно повідомлений належним чином про розгляд вказаного протоколу та отримав його примірник.
Доводи позивача, що він дійсно підписував якісь документи в умовах відсутності світла, проте не знає їх за змістом, відповідачем не спростовані. 
Відповідачем не долучено доказів на підтвердження факту вручення позивачу повістки про необхідність явки на вказану дату в протоколі, яку також неможливо встановити, оскільки день місяця вказано нерозбірливо.
Таким чином відсутні докази на підтвердження сповіщення позивача належним чином про дату явки в РТЦК.
Вважаючи протиправною вказану постанову, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідачем, не подано відзиву до суду, не надано доказів щодо наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, доказів спростування тверджень позивача, викладених в позові.
Згідно ст. 5 ч. 1 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.
Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.
Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно із положеннями ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
При цьому суд зазначає, що Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАСУ).
Згідно ст. 62 Конституції України вина особа, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Саме на підставі доказів в справі про адміністративне правопорушення відповідач повинен був з`ясувати фактичні дані, на основі яких встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року.
Як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною ОСОБА_5 України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
При цьому, особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, яке полягає у наданні їй можливості надавати усні або письмові пояснення з приводу пред`явленого їй обвинувачення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені, зокрема КУпАП.
Надання детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та забезпечення її права на захист є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду справи.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП).
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
При цьому, надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 по справі № 802/2236/17-а.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, його складові, в тому числі суб`єктивної сторони правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому відповідачем належними та допустимими доказами не доведена вина позивача у вчиненні правопорушення інкримінованого правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
На підставі, викладеного встановлено, що стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
До суду позивач звернувся 16.06.2025 року. На спростування тверджень позивача, що він фактично отримав примірник постанови лише 06.06.2025 року, доказів стороною відповідача не надано.
Отже строк на звернення до суду позивачем був пропущений з поважних причин, доказів іншого суду не надано.
Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та ухвалення рішення про скасування оскарженої постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, з підстав, викладених вище. 
Керуючись ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Поновити строк звернення до суду.
Позов – задовольнити.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.04.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн., а провадження у справі закрити.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була у судовому засіданні з моменту отримання копії рішення.

Суддя	І. Ю. Зуб