Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2026 року Справа № 520/30127/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить: - визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області №203850003646 від 24.09.2025, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи: - з вересня 1986 до березень 1990 року, згідно трудовою книжкою НОМЕР_1 ; - період роботи з 23.06.1987 до 27.07.1988; 08.06.1990 до 14.08.1990, згідно з трудовою книжкою від 04.02.1983 №53; - період роботи з 11.09.1990 до 10.06.1991, згідно трудовою книжкою НОМЕР_2 ; - період роботи з 28.11.1991 до 23.05.1992 та врахувати дані архівної довідки від 10.01.2025 №18-08/6; - період роботи з 14.10.1999 по 18.01.2000, згідно з довідкою від 29.10.2024 №01-12/36 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.07.2024 про призначення пенсії за віком; - вирішити питання розподілу судових витрат. 
В обґрунтування позову зазначив, що позивач звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням останнього відмовлено у заяві позивача. В оспорюваному рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи, у зв`язку із чим відмовлено у призначенні пенсії. Позивач стверджує, що ці періоди роботи підтверджено належними та допустимими доказами. Вважає оспорюване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. У відповідності до ст. 139 КАС України просить вирішити питання розподілу судових витрат .
Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що трудова книжка, хоча і є основним документом, однак відповідачу не надано усіх необхідних належних та допустимих доказів, які б у сукупності підтверджували оспорюваний стаж. Просить у позові відмовити. 
Ухвалою суду від 20.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке. 
Суд установив, позивач 16.09.2025 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24.09.2025 № 203850003646 позивачу у призначенні пенсії за віком відмовлено. Наведено аргументи про те, що необхідний страховий стаж відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 32 роки. Страховий стаж особи становить 22 роки 06 місяців 06 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: - до страхового стажу не зараховано періоди роботи: протягом вересня 1986 року — березня 1990 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки виправлення дати заповнення трудової книжки здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162. Період роботи з 23.06.1987 по 27.07.1988, відсутні підстави внесення запису на звільнення. До страхового стажу вищезазначені періоди роботи зараховано частково, періодом догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею 3-річного віку. З 08.06.1990 до 14.08.1990, згідно з трудовою книжкою від 04.02.1983 № 53, оскільки титульному аркуші відсутня дата народження заявниці. Згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 14.09.1990: з 11.09.1990 до 10.06.1991, оскільки в підставах внесення запису на прийняття наявне виправлення в даті наказу на прийняття. В колгоспі "Заповіти Ілліча" з 28.11.1991 до 23.05.1992, оскільки відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів). Не враховано дані архівної довідки від 10.01.2025 № 18-08/6, про роботу в колгоспі "Заповіти Ілліча" протягом грудня 1991 року — травня 1992, оскільки в первинних документах зазначено скорочено по батькові, а саме, "Ів., Іван.". З 14.10.1999 до 18.01.2000, згідно з довідкою від 29.10.2024 № 01-12/36, оскільки відсутні накази на прийняття та звільнення. З урахуванням наведеного, відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 років.
Позивач вважає рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права. 
Умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон №1058-IV), які є чинними на час виникнення спірних відносин.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з ч.1 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV).
До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом №1788-XII.
Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, згідно з п.1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі – Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Приписами абз.1 п.3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Суд установив, згідно із записами у трудовій книжці від 05.09.1986 серії НОМЕР_1 , періоди роботи позивача та причини не зарахування таких пенсійним органом за страхового стажу, згідно з оспорюваного рішення: з вересня 1986 року до березня 1990 року, оскільки виправлення дати заповнення трудової книжки здійснено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162. 
Згідно з трудової книжки колгоспника позивача від 04.02.1983 № 52 період роботи позивача з 08.06.1990 до 14.08.1990 не зарахованого до трудового стажу, оскільки на титульній сторінці відсутня дата народження заявниці. 
Відповідно до трудової книжки позивача від 14.09.1990 серії НОМЕР_3 не зарахованого до трудового стажу позивача період роботи з 11.09.1990 до 10.06.1991, оскільки наявне виправлення у даті наказу про прийняття. 
Згідно з трудової книжки позивача від 14.09.1990 серії НОМЕР_3 не зарахованого до трудового стажу позивача період роботи з 14.10.1999 до 18.01.2000, оскільки довідка від 29.10.2024 № 01-12/36 не містить відомостей про накази на прийняття та звільнення. Попри те суд відмічає, що трудова книжка містить відомості про документи на основі яких внесено дані до трудової книжки аркуші книжки 8-9: 14.10.1999 прийняття на роботу документ протокол № 14 від 16.10.1999, 18.01.2000 колективне сільськогосподарське підприємство «Мельникове» реорганізовано в приватне сільськогосподарське підприємство «Мельникове». Згідно з вказаної довідки позивач з 18.01.2000 наказ № 1 від 18.01.2000 по 23.04.2006, наказ від 23.04.2006 № 22 працювала на посаді доярки у вказаному підприємстві. 
Щодо вищевказаних періодів роботи та причин незарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача суд прийшов наступного.
Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 у випадку виявлення неправильного або неточного запису в трудовій книжці виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де був внесений такий запис (п. 2.5). Якщо таке підприємство ліквідоване, виправлення вносяться правонаступником, а випадку його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядкове ліквідоване підприємство (п.2.7) Виправлені відомості повинні повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У випадку втрати наказу або розпорядження або невідповідності їх роботі, яка фактично виконувалась , виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, які підтверджують виконання робіт ( п. 2.8). В розділах "Відомості про роботу", закреслення раніш внесених неточних або неправильних записів не допускається. При необхідності , наприклад, зміни запису відомості про роботу після вказівки відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться "Запис за № таким-то є недійсною (2.9).
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, Міністерства юстиції України за № 58 від 29 липня 1993 року до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до п. 2.8 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, Міністерства юстиції України за № 58 від 29 липня 1993 року, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу, несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Органи Пенсійного фонду можуть надавати допомогу у пошуку та зборі необхідних документів. Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Відповідачу слід врахувати, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставин, запропонувати позивачу надати інформацію щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З огляду на викладене вище суд прийшов переконання про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці чи у інших документах виданих уповноваженою особою. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи, за наявності у трудовій книжки відомостей достатніх у своїй сукупності для визначення конкретного періоду роботи, не може бути підставою для виключення вказаного періоду роботи з трудового стажу позивача, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця, а відтак недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на особисті права позивача.
Верховного Суду, зокрема від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19, від 17.09.2024 у справі № 440/4164/23.
Згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Також, згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Крім того, згідно із частиною 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. 
На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже, пенсійний орган в силу діючого законодавства наділений повноваженнями вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 “Про трудові книжки працівників” відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
В свою чергу згідно з правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №307/541/17 однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці”.
З огляду на викладене суд прийшов переконання про те, що відповідачем не надано до суду доказів вчинення ним дій щодо перевірки записів у трудових книжках позивача щодо вищевказаних оспорюваних періодів.
Тобто, органом пенсійного фонду не вчинено заходів, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для з`ясування обставин наявності у позивача стажу.
Враховуючи наведене вище, а також відсутність суттєвості недоліків у трудових книжках позивача суд прийшов висновку, що відповідачем допущено бездіяльність у не врахуванні спірних періодів до страхового стажу позивача у зв`язку із недоліками зроблених у записах трудових книжках а відтак такі суд визнає протиправними.
Щодо незарахування пенсійним органом періоду роботи з 28.11.1991 до 23.05.1992, суд прийшов наступного. 
Пенсійним органом позивачу не зараховано до страхового стажу період роботи з 28.11.1991 до 23.05.1992 в колгоспі "Заповіти Ілліча" 92, оскільки відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів). Не враховано дані архівної довідки від 10.01.2025 № 18-08/6, про роботу в колгоспі "Заповіти Ілліча" протягом грудня 1991 року — травня 1992, оскільки в первинних документах зазначено скорочено по батькові, а саме, "Ів., Іван.".
У відповідності до п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.
Пункт 2 вказаних Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Згідно з абзацу 2 пункту 2 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.
Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (п.6).
Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13).
Згідно із ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Суд установив, відповідно до довідки від 12.2.2024 № 78 ОСОБА_2 дійсно працювала в колгоспі «Шлях Леніна» Валківського району Харківської області дояркою з 16.11.1982 р протокол №17 від 25.11.1982 р., по 22.08.1986р протокол №7 від 31.05.1986 р. № Прийнята з 02.07.1991 р. протокол №9 від 20.07.1991 р., по 16.11.1991р протокол №13 від 16.11.1991 р., - різноробоча. Прийнята з 20.03.1995 р. протокол №7 від 20.03.1995р. дояркою по 27.01.1999 протокол №2 від 09.02.1999р. 
Згідно з архівної довідки Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області від 10.01.2025 № 18-08/6 відповідно до відомостей по нарахуванню заробітної плати колгоспникам колгоспу «Заповіти Ілліча» с. Сидоренкове, Сидоренківська сільська рада, Валківський район, Харківська область, ОСОБА_1 (зустрічається як ОСОБА_2 , ОСОБА_2 ) відпрацювала наступну кількість людиноднів: грудень 1991 року 6,9; 1992 рік: січень 8+19, лютий 5,18, березень 28, квітень 28, травень 15+7,5. Підстава: ф. Р-141; оп. 1-о, спр.38арк. 167зв. -168; спр. 40, арк.87зв. -92.
Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що довідка від 10.01.2025 містить неточності щодо по батькові позивача « ОСОБА_3 » « ОСОБА_4 », адже на думку суду невірне скорочення по батькові позивача « ОСОБА_3 », хоч вірним скорочення по батькові жіночої форми є « ОСОБА_4 » не може мати негативні наслідки для позивача, а відтак суд розцінює такі неточності у довідці формальними, що за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а
Приймаючи до уваги наведене, вбачається, що відповідачем необґрунтовано не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 28.11.1991 до 23.05.1992, адже такий підтверджено іншими документа за місцем роботи (довідка від 12.12.2024 №78), архівною установою (довідка від 10.01.2025 № 18-08/6).
Враховуючи наведене вище суд доходить висновку, що суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком діяв не на підставах та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а отже таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо частини позовної вимоги про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 23.06.1987 до 27.07.1988 згідно з трудовою книжкою колгоспника від 04.02.1983 № 53, суд прийшов наступного.
Суд установив, відповідно до трудової книжки колгоспника № НОМЕР_4 відомості про період роботи позивача з 23.06.1987 до 27.07.1988 відсутні.
Звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжена обов`язком довести «небезпідставність» своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази, зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.
В силу правових висновків постанови Верховного Суду від 06.06.2024 у справі №400/1217/23:
1) обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі;
2) позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності;
3) обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається. При цьому підставу позову повинен довести саме позивач. Позивач повинен подати докази, на яких ґрунтуються його вимоги разом з поданням позовної заяви. В разі неможливості самостійно представити такі докази, позивач повинен про це повідомити суд та зазначити причини, з яких доказ не може бути подано. Крім того, позивач вправі подати до суду клопотання про витребування доказів, із зазначенням причини неможливості самостійного їх представлення та наведенням вжитих ним для цього заходів;
4) посилання позивача на те, що в силу вимог частини 2 статті 77 КАС України обов`язок доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача не виключає визначеного частиною 1 цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Правильність саме такого тлумачення змісту ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною 1 цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Будь-яких інших доказів стороною позивача щодо вказаного періоду до суду не подано та таких даних не установлено під час розгляду справи. 
Натомість період роботи з 23.06.1987 до 27.07.1988 вказано у трудові книжці позивача серії НОМЕР_1 , записи №3 та № 4, який зараховано цим же рішенням суду до страхового стажу позивача (період з вересня 1986 року до березня 1990 року). 
Щодо позовної вимоги про зобов`язання до вчинення дій, суд прийшов наступного.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 21 березня 2019 року у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Процедура прийняття, оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі – Порядок 22-1).
Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 Порядку 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Згідно з п. 4.10 Порядку 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень повторно розглянути заяву позивача від 15.07.2024, суд відмічає, що рішення ГУ ПФ України в Чернівецькій області від 23.07.2025 № 203850003646 про відмову у призначенні пенсії позивача за віком на підставі заяви від 15.07.2025 останнім не оскаржується, а відтак підстав повторно розглянути заяву позивача від 15.07.2025 у суду відсутні. 
Натомість позивач оспорює рішення ГУ ПФ України в Миколаївські області від 24.09.2025 № 203850003646, дата звернення позивача 16.09.2025.
Враховуючи вищевикладене та те, що заява позивача про призначення пенсії від 16.09.2025 була розглянута головним управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та саме зазначеним органом прийнято оскаржуване рішення та не зараховано стаж позивача, а відтак суд відмічає, що ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 16.09.2025, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи, а саме: з вересня 1986 року до березня 1990 року, з 08.06.1990 до 14.08.1990, з 11.09.1990 до 10.06.1991, з 28.11.1991 до 23.05.1992, з 14.10.1999 до 18.01.2000. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
У відповідності до ст. 139 КАС України стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24.09.2025 № 203850003646 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2025 про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи, а саме: з вересня 1986 року до березня 1990 року, з 08.06.1990 до 14.08.1990, з 11.09.1990 до 10.06.1991, з 28.11.1991 до 23.05.1992, з 14.10.1999 до 18.01.2000.
В решті позовних вимог – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , місце проживання – АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;
відповідач головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, місцезнаходження – місто Миколаїв, вулиця Морехідна, будинок №1, код ЄДРПОУ 13844159. 
Повне судове рішення складено та підписано суддею 30.01.2026.

Суддя М. І. Садова