ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
04.02.2026	Справа №910/10461/25	

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Корпорації "ТСМ Груп"
до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
про стягнення заборгованості у розмірі 715 766,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року Корпорація "ТСМ Груп" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості у розмірі 715 766,84 грн.
В обґрунтування позовних вимог Корпорація "ТСМ Груп" стверджує, що Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" було сплачено присуджену рішенням Господарського суду м. Києва від 16.09.2024 у справі №910/8368/24 суму заборгованості, зокрема основний борг у розмірі 4 089 275,58 грн, лише 09.07.2025, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення відповідача нарахованих за період з 30.06.2024 до 15.09.2024 3% річних у розмірі 26 144,55 грн, а також нарахованих за період з червня 2024 року по червень 2025 року інфляційних втрат у розмірі 689 622,29 грн.
У змісті позовної заяви Корпорація "ТСМ Груп" виклала попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у відповідності до якого позивач очікує понести судові витрати на оплату судового збору у розмірі 8 589,20 грн та на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 25 000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 відкрито провадження у справі №910/10461/25; визнано справу малозначною та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
10.09.2025 Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в системі "Електронний суд" було сформовано відзив на позов, в якому відповідач вказує, що межах справи №910/8368/24, позивач стягував з відповідача за невиконання умов Договору №05/21 від 01.09.2021 суму інфляційних втрат у розмірі 1 325 628,91 грн та 3% річних у розмірі 289 198,24 грн. При цьому, на підставі ч. 10 ст. 238 ГПК сума 3% річних нарахованих на суму заборгованості відповідно до визначеної в наказі формули за період з 16.09.2024 по 08.07.2025 становить 99 388,78 грн. Також відповідач зазначає, що за невиконання грошового зобов`язання, передбаченого Договором №05/21 від 01.09.2021 сума основного боргу по якому становить 4 089 275,58 грн, позивач у порядку статті 625 ЦК України нарахував інфляційні втрати та 3% річних у сукупному розмірі 2 429 982,77 грн, що становить 59% від суми заявленого основного боргу, що з огляду на обставини здійснення відповідачем господарської діяльності теперішніх умовах є неспівмірним тягарем та не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, що визначені статтею 3 Цивільного кодексу України, що в свою чергу є винятковими підставами для зменшення 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, відповідач вказує, що у зв`язку із значним зростанням простроченої заборгованості ДП "Гарантований покупець" перед АТ НАЕК "Енергоатом" та суттєвим зменшенням обсягу відпущеної електроенергії, виникла фінансова криза неплатежів. Оскільки проблема неплатежів за відпущену електроенергію стала загальносуспільним явищем, Указом президента України від 22.09.2020 №406/2020 "Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики", з метою забезпечення сталого функціонування ядерної енергетики, подолання кризового стану з розрахунками за відпущену електричну енергію. Наведене, на думку відповідача, свідчить про відсутність вини Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" у несвоєчасній оплаті робіт, а отже і про відсутність підстав для покладання на відповідача відповідальності за таке прострочення. Крім того, відповідач повідомляє, що на теперішній час ним втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії. Поряд з цим, АТ "НАЕК "Енергоатом" продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу ВП ЗАЕС, не одержуючи від діяльності цього відокремленого підрозділу жодного доходу. Зокрема зазначені втрати виробничих потужностей вкрай негативно вплинули на фінансовий стан відповідача. Як стверджує відповідач, наявні ресурси, в тому числі грошові кошти, АТ "НАЕК "Енергоатом" спрямовує в першу чергу на задоволення потреб безпеки експлуатації АЕС. До того ж, відповідач вказує, що продаж ним встановленого обсягу електричної енергії ДП "Гарантований покупець" за фіксованими цінами, що нижчі за ринкові, зумовив виникнення довгострокового дефіциту платіжного балансу, який негативно вплинув на можливість виконувати зобов`язання по сплаті платежів, у тому числі по сплаті таких першочергових платежів як податки, збори та інші платежі до державного бюджету, постачання ядерного палива тощо. Таким чином, відповідач вважає, що втрата ним значної частини виробничих потужностей внаслідок окупації Запорізької АЕС; покладання на нього в умовах воєнного положення додаткового фінансового тягаря у вигляді спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу і необхідність в таких умовах підтримувати безпеку АЕС (Рівненської, Хмельницької, Південноукраїнської) є надзвичайними обставинами, які перешкодили АТ "НАЕК "Енергоатом" своєчасно виконати свої зобов`язання. На переконання АТ "НАЕК "Енергоатом", наявні об`єктивні обставини, які мають істотне значення та свідчать про наявність обґрунтованих підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення з АТ "НАЕК "Енергоатом" відсотків річних та інфляційних втрат на 99%.
Також Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в системі "Електронний суд" було сформовано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 1 000,00 грн. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що Корпорацією "ТСМ Груп" не надано належних доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, а саме доказів на підтвердження виконаних послуг, акт приймання-передачі наданих послуг, перелік складових наданих послуг, розрахунок вартості складових наданих відповідних послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, і тому це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При цьому, відповідач звертає увагу суду, що участь представника Корпорації "ТСМ Груп" у розгляді позовної заяви у справі №910/10461/25 в Господарському суді міста Києва не потребувала значного часу виконання як юридичної, так і технічної роботи (що підтверджується Корпорацією "ТСМ Груп" в позовній заяві від 22.08.2025 в якій серед іншого зазначено про здійснення розгляду заяви без участі представника Корпорації "ТСМ Груп"), не вимагала додаткового вивчення й аналізу законодавства України і судової практики. Докази адвокатом не збиралися, не потребували додаткового вивчення, відтак, не є складною і підготовка до розгляду цієї заяви у справі, оскільки така підготовка не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль. Час, витрачений адвокатом на надання послуг у справі з поданих документів взагалі не вбачається можливим визначити. АТ НАЕК "Енергоатом" вважає, що заявлена сума послуг на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності. Відповідач стверджує, що позивачем відповідно до ст. 74 ГПК України не доведено надання зазначених послуг у зазначеній сумі, не надано доказів, які б довели, що його витрати є співмірними з виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову або значенням справи для сторін, не надано належних доказів на підтвердження сплати послуг адвоката, а отже вони не підлягають стягненню з АТ "НАЕК "Енергоатом".
15.09.2025 через систему "Електронний суд" від Корпорації "ТСМ Груп" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, посилаючись на практику Верховного Суду, вказує, що інфляційні втрати є не штрафними санкціями, а є компенсацією втрат кредитора через об`єктивне знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, які відбулись за період прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, тому положення ст. 551 ЦК України не поширюються на відносини щодо нарахування інфляційних втрат. Крім того, позивач вказує, що розмір нарахованих позивачем відсотків є мінімально можливим та подальшому зменшенню не підлягає. Окремо позивач звертає увагу суду, що відповідно до фінансової звітності відповідача на сайті Opedatabot.ua, дохід АТ "НАЕК "Енергоатом" в 2023 році становить 153 838 329 000 грн, чистий прибуток 128 837 040 000 грн, а згідно публікації на офіційному акаунті НАЕК "Енергоатом" в соцмережі Facebook від 14.03.2025 в.о. голови правління АТ "НАЕК "Енергоатом" Петро Котін заявив, що відбулось зростання чистого доходу АТ "НАЕК "Енергоатом" за 2024 рік до 207 млрд грн. Відтак, посилаючись на публікації в Інтернеті та соціальних мережах, позивач вважає, що відповідач є надприбутковим підприємством, яке має фінансову можливість провести розрахунки з позивачем, але ухилявся від цього від цього протягом 3 років. При цьому, позивач вказує, що ним було надано всі необхідні документи, які підтверджують факт та вартість надання послуг з правничої допомоги.
Частиною 4 статті 167 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Пунктом 7 ухвали Господарського суду міста Києва від 28.08.2025 встановлено Акціонерному товариству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" строк на подання заперечень на відповідь на відзив – протягом семи днів з дня отримання відповіді на відзив.
Згідно частини 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Як вбачається із Квитанції №4476342 про доставку документів до Електронного кабінету Користувача ЄСІТС, відповідь на відзив Корпорації "ТСМ Груп" була доставлена до електронного кабінету Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 12.09.2025 об 16:54, а відтак відповідач вправі був подати заперечення на відповідь на відзив до 19.09.2025 включно, однак таким своїм правом не скористався.
Відповідно до частини 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
За таких обставин суд приходить до висновку, що справа №910/10461/25 підлягає вирішенню за наявними матеріалами. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.
01.09.2021 між Корпорацією "ТСМ Груп" та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом") був укладений Договір №05/21 (надалі – Договір), на виконання комплексу робіт, який був зареєстрований відповідачем за №05/21-123-08-21-07260 від 11.11.2021.
Відповідно до п. 1.1 Договору генеральний підрядник (позивач) зобов`язався виконати на користь замовника (Відповідача) комплекс робіт з теми: "ВП Южно-Українська АЕС. Реконструкція комплексу інженерно-технічних засобів фізичного захисту ділянок 22, 23 периметру з улаштуванням КПП. Постачання обладнання, будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи".
Корпорацією "ТСМ Груп" було виконано роботи та поставлене обладнання, що підтверджується: Довідкою від 22.12.2021 про вартість виконаних будівельних робіт та витрати №1 за грудень 2021 (форма КБ-3) на суму 3 015 642,78 грн, складеною на підставні Акту №1 від 22.12.2021 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2021 (форма №КБ-2В) на 1 160 723,76 грн; Акту №2 від 22.12.2021 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2021 (форма № КБ-2В) на 1 854 919,02 грн.
Крім того, згідно з видатковими накладними на поставку обладнання: ВН №72 від 23.11.2021 на суму 946 756,80 грн; ВН №73 від 25.11.2021 на суму 115 052,40 грн; ВН №84 від 13.12.2021 на суму 368,40 грн; ВН №88 від 22.12.2021 на суму 11 455,20 грн позивачем поставлено, а відповідачем прийнято обладнання для виконання робіт за вказаним договором.
У липні 2024 року до Господарського суду міста Києва надійшов позов Корпорації "ТСМ Груп" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості у розмірі 5 704 102,73 грн (4 089 275,58 грн основного боргу, 289 198,24 грн 3% річних, 1 325 628,91 грн втрат від інфляції). При цьому, за неналежне виконання грошового зобов`язання з оплати робіт та товару на загальну суму 4 089 275,58 грн Корпорацією "ТСМ Груп" були нараховані 3% річних по 30.06.2024, а інфляційні втрати були нараховані по 31.05.2025.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2024, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 та постановою Верховного Суду від 27.05.2025, у справі №910/8368/24 стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ Груп" 4 089 275,58 грн основного боргу, 289 198,24 грн 3% річних, 1 325 628,91 грн інфляційних втрат, 68 449,23 грн судового збору, 20 000,00 грн витрат на правничу допомогу. В порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України вирішено нарахувати до стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ Груп" 3% річних від суми боргу починаючи з моменту прийняття даного рішення та до моменту виконання цього рішення, за формулою С х 0,03 х ( Д / ДР), де С - сума основного боргу, Д - кількість днів прострочення, ДР – кількість днів у році.
Позивач стверджує, а відповідачем не заперечується ця обставина, що стягнута за рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 по справі №910/8368/24 заборгованість була примусово стягнута з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" виконавчою службою 09.07.2025.
Спір у справі №910/10461/25 виник у зв`язку з твердженнями Корпорації "ТСМ Груп" про наявність правових підстав для стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" нарахованих за період з 30.06.2024 до 15.09.2024 3% річних у розмірі 26 144,55 грн, а також нарахованих за період з червня 2024 року по червень 2025 року інфляційних втрат у розмірі 689 622,29 грн.
У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. 
Частинами 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/9823/17.
Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі, в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
При цьому, суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 в справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.11.1999 в справі "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Христов проти України" від 19.02.2009 та "Пономарьов проти України" від 03.04.2008).
Так, остаточними судовим рішенням – рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2024, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 та постановою Верховного Суду від 27.05.2025, у справі №910/8368/24 встановлено факт наявності у Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" обов`язку сплатити на користь Корпорації "ТСМ Груп" борг у розмірі 4 089 275,58 грн за виконані згідно Договору роботи та поставлені товари, факт прострочення відповідачем виконання такого обов`язку та як наслідок – стягнуто з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 3% річних у сумі 289 198,24 грн та інфляційні втрати у сумі 1 325 628,91 грн.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Враховуючи заявлений позивачем період для нарахування інфляційних втрат (з червня 2024 року по червень 2025 року) та 3% річних (з 30.06.2024 по 15.09.2024), то для вирішення даної справи відсутня необхідність для визначення настання строку виконання обов`язку з оплати боргу у розмірі 4 089 275,58 грн, а достатнім є встановлення факту в межах справи №910/8368/24, що Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" є таким, що прострочило виконання своїх грошових зобов`язань за Договором.
При цьому, судом враховано, що в межах справи №910/8368/24 розглядались вимоги про стягнення інфляційних втрат, нарахованих по 31.05.2024, та 3% річних, нарахованих по 30.06.2024, а з 16.09.2024 рішенням суду зобов`язано орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахувати та стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних, починаючи з моменту прийняття даного рішення та до моменту виконання цього рішення.
Тобто в частині нарахованих на 30.06.2024 3% річних спір був вирішений у межах справи №910/8368/24.
Пунктом 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу. 
Згідно пункту 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Таким чином, оскільки спір між сторонами щодо нарахування 3% річних на суму боргу у розмірі 4 089 275,58 грн за 30.06.2024 вирішений рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2024, яке набрало законної сили 04.03.2025, то провадження в частині цієї вимоги підлягає закриттю.
За таких обставин надалі судом розглядаються вимоги Корпорації "ТСМ Груп" про стягнення нарахованих за період з 01.07.2024 по 15.09.2024 (період, що не охоплюється рішенням суду по справі №910/8368/24) 3% річних та нарахованих за період з червня 2024 року по червень 2025 року інфляційних втрат.
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. 
Отже, за змістом ст.ст. 598-609 Цивільного кодексу України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.
Тобто наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано доказів сплати Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ Груп" боргу у розмірі 4 089 275,58 грн раніше вказаної позивачем дати – 09.07.2025.
Як встановлено остаточними судовим рішенням по справі №910/8368/24 відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений Договором та законодавством строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає право кредитора вимагати сплату боргу з нарахованими на нього 3% річних та інфляційними втратами за весь час прострочення.
Використання у вказаній нормі закону формулювання "за весь час прострочення" свідчить про те, що законодавець передбачив право кредитора на відшкодування інфляційних втрат та 3% річних від дати, з якої боржник є таким, що прострочив, до дати припинення обов`язку зі сплати коштів, зокрема внаслідок виконання боржником свого грошового зобов`язання зі сплати суми основного боргу.
Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон" з врахуванням визначеного судом періоду їх нарахування, суд приходить до висновку, що правомірним є нарахування Акціонерному товариству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" за період з червня 2024 року по червень 2025 року інфляційних втрат у розмірі 689 622,29 грн та за період з 01.07.2024 по 15.09.2024 3% річних у розмірі 25 809,36 грн.
Здійснення розрахунків за допомогою інструменту "Калькулятори" системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон" є усталеною практикою, з чим погоджується в тому числі Верховний Суд (постанови від 05.06.2024 у справі №921/403/22, від 05.12.2023 у справі №921/481/22, від 19.09.2019 у справі №905/106/19). 
Щодо викладеного у відзиві на позов клопотання про зменшення на 99% нарахованих йому 3% річних та інфляційних втрат.
Клопотання відповідача про зменшення на 99% суми нарахованих 3% річних та інфляційних втрат обґрунтована тим, що: 1) позивачем у порядку статті 625 Цивільного кодексу України було нараховано інфляційні втрати та 3% річних у сукупному розмірі 2 429 982,77 грн, що становить 59% від суми заявленого основного боргу, що з огляду на обставини здійснення відповідачем господарської діяльності теперішніх умовах є неспівмірним тягарем та не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, що визначені статтею 3 Цивільного кодексу України; 2) у зв`язку із значним зростанням простроченої заборгованості ДП "Гарантований покупець" перед АТ НАЕК "Енергоатом" та суттєвим зменшенням обсягу відпущеної електроенергії, виникла фінансова криза неплатежів; 3) відсутня вина Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" у несвоєчасній оплаті робіт; 4) відповідачем через повномасштабне військове вторгнення втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії, проте АТ "НАЕК "Енергоатом" продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу ВП ЗАЕС, не одержуючи від діяльності цього відокремленого підрозділу жодного доходу, що вкрай негативно вплинуло на фінансовий стан відповідача. 
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. 
Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 у справі №520/17342/18, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 13.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).
Статтею 233 Господарського кодексу України (був чинним протягом періоду прострочення) встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України (був чинним протягом періоду прострочення) передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).
Із положень статей 230, 233 Господарського кодексу України та статей 549, 551 Цивільного кодексу України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних та інфляційних втрат не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №910/3692/18, від 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18. Відтак, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру 3% річних.
При цьому, під час вирішення заяви відповідача про зменшення 3% річних суд не враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, оскільки, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 висновок був сформований у справі, в якій загальна сума правомірно нарахованих штрафу, пені та відсотків річних перевищувала в два рази суму простроченої заборгованості, а відтак обставини справи №910/10461/25 є відмінними від обставин у справі №902/417/18.
До того ж у справі №902/471/18 касаційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення відсотків річних, оскільки процентна ставка відсотків річних була встановлена на рівні 40% та 96%, і явно не відповідала принципу справедливості, в той час як у даній справі №910/10461/25 відсотки річних розраховані за встановленою у статті 625 Цивільного кодексу України ставкою у розмірі 3% та не встановлено порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних.
Окремо суд звертає увагу відповідача, що інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.
Тобто стягнення інфляційних втрат забезпечує одержання кредитором суми боргу в еквівалентному розмірі до розміру боргу станом на перший день прострочення виконання грошових зобов`язань.
Натомість 3% річних є своєрідною мінімальною упущеною вигодою, яку б міг отримати кредитор за належного виконання зобов`язання боржником свого грошового зобов`язання (наприклад, розмістивши дані кошти в якості депозиту).
Встановлення законодавцем права кредитора на одержання коштів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зумовлене специфічним видом такого як грошові кошти, якому незалежно від факторів природного середовища (форс-мажорним обставинам) притаманна властивість знецінюватись в більшій мірі ніж всім іншим видам майна (нерухомості, дорогоцінним металам, автомобілям тощо).
Положення статті 625 Цивільного кодексу України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншою, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.
У кредитора згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення в оплаті основного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).
Відтак стягнення інфляційних втрат жодним чином не можна вважати доходом, що є більш вигідним порівняно від належного виконання господарських зобов`язань.
Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило б загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України).
Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.
Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №6-49цс12 від 06.06.2012, №6-38цс11 від 24.10.2011, постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17, від 11.05.2018 у справі № 922/3087/17).
Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) за змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Поза увагою суду не залишилась та обставина, що за інформацією із ресурсу Opendatabot у 2022 році Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" було завершено рік із збитком у розмірі 8 967 819 000 грн, однак чистий прибуток відповідача у 2023 році склав 128 837 040 000 грн, у 2024 році - 8 823 883 000 грн, у 2025 році - 12 840 418 000 грн. Дана інформація також підтверджується публікаціями самих посадовців відповідача в Інтернеті та соцмережах, зокрема на офіційному сайті відповідача - energoatom.com.ua.
З яких причин відповідачем не було погашено в позасудовому порядку заборгованість перед позивачем, яка виникла у 2022 році, протягом 2023-2025 років Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" не повідомлено. 
З огляду на наведене суд відмовляє у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат на 99%.
За таких обставин позов Корпорації "ТСМ Груп" підлягає задоволенню частково, а з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" підлягають стягненню нараховані на суму боргу у розмірі 4 089 275,58 грн за період з червня 2024 року по червень 2025 року інфляційні втрати у розмірі 689 622,29 грн та нараховані за період з 01.07.2024 по 15.09.2024 3% річних у розмірі 25 809,36 грн. Провадження в частині вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 335,19 грн, нарахованих за 30.06.2024, підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
Щодо розподілу витрат позивача на оплату судового збору. 
Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За змістом підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах: майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В поданій до суду шляхом формування в системі "Електронний суд" позовній заяві Корпорацією "ТСМ Груп" заявлено вимогу майнового характеру – про стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" коштів у розмірі 715 766,84 грн. 
В той же час, частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
У відповідності до наведених приписів закону за подання до господарського суду даної позовної заяви Корпорація "ТСМ Груп" повинна була та сплатила судовий збір у розмірі 8 589,20 грн (715 766,84 грн х 0,015 х 0,8), що підтверджується платіжною інструкцією №1809 від 20.08.2025.
В той же час, судом було вирішено закрити провадження в частині вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 335,19 грн, нарахованих за 30.06.2024, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
У правовідносинах щодо розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі слід керуватись положеннями п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" за якими сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (аналогічний висновок викладено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 у справі №910/5936/20).
Відтак судовий збір у сумі 4,02 грн (пропорційно до розміру вимоги, провадження в якій закрито) не підлягає розподілу між сторонами за наслідками розгляду спору у справі №910/10461/25, та може бути повернутий за клопотанням особи, яка його сплатила - Корпорації "ТСМ Груп".
Щодо судового збору в іншій частині, то згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позовних вимог в цій частині.
Щодо розподілу витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги.
Корпорація "ТСМ Груп" просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 25 000,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
У змісті позовної заяви Корпорація "ТСМ Груп" виклала попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у відповідності до якого позивач очікує понести судові витрати на оплату судового збору у розмірі 8 589,20 грн та на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 25 000,00 грн.
Представництво інтересів Корпорація "ТСМ Груп" в межах справи №910/10461/25 здійснювалось адвокатом Носиком Богданом Миколайовичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2271 від 14.02.2011) на підставі ордеру серії АЕ №1174276 від 17.01.2023 та Договору про надання правової допомоги від 05.08.2021.
Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу Корпорацією "ТСМ Груп" було долучено до матеріалів справи Договір про надання правової допомоги від 05.08.2021, укладений між Адвокатським об`єднанням "Віннерлекс" (адвокатське об`єднання) та Корпорацією "ТСМ Груп" (клієнт), у відповідності до п. 1.1 якого адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені Договором, а клієнт зобов`язується оплатити відповідно до умов Договору надану адвокатським об`єднанням правову допомогу та виграти, пов`язані з виконанням Договору, що здійснюються адвокатським об`єднанням.
Конкретний вид та обсяг правової допомоги за Договором сторонами зазначається в специфікації, що є невід`ємним додатком до Договору, яка відображає доручення клієнта адвокатському об`єднанню на падання певної правової допомоги, та її вартість відповідно до такого обсягу (п. 1.2 Договору про надання правової допомоги від 05.08.2021).
У пункті 4.2 Договору про надання правової допомоги від 05.08.2021 сторони погодили, що обчислення та сплата гонорару (вартості послуг) за Договором буде здійснюватися відповідно до специфікації та складених на підставі неї рахунків. При цьому клієнт зобов`язується здійснити попередню виплату гонорару (вартості послуг) адвокатського об`єднання за Договором у розмірі оплати 100% вартості правової допомоги, обчисленої у Специфікації. За домовленістю сторін допускається інший порядок оплати.
25.07.2025 Адвокатським об`єднанням "Віннерлекс" та Корпорацією "ТСМ Груп" підписано Специфікацію №152, якою передбачено надання професійної правової допомоги позивачу під час розгляду Господарським судом міста Києва справи про стягнення з АТ "НАЕК "Енергоатом" 3% річних та інфляційних втрат за Договором №05/21 від 01.09.2021, в тому числі з складання, оформлення і подання позовної заяви, всіх інших необхідних процесуальних документів. У Специфікації №152 Адвокатським об`єднанням "Віннерлекс" та Корпорацією "ТСМ Груп" погоджено фіксований розмір гонорару за вказану правову допомогу – 25 000,00 грн.
Корпорацією "ТСМ Груп" було оплачено визначену Специфікацією №152 правову допомогу, що підтверджується платіжною інструкцією №1780 від 25.07.2025 на суму 25 000,00 грн.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
У клопотанні АТ "НАЕК "Енрегоатом" вказує на нерозумність, необґрунтованість, неспівмірність та недоведеність витрат Корпорації "ТСМ Груп" на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим просило зменшити витрати на правову допомогу на позивача до 1 000,00 грн.
Суд частково погоджується із доводами відповідача про не співмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з огляду на наступне.
Предметом спору у даній справі є стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на вже присуджену в межах справи №910/8368/24 до стягнення суму коштів. Тобто факт порушення відповідачем свого зобов`язання з оплати виконаних за Договором підрядних робіт та наявність у відповідача боргу у розмірі 4 089 275,58 грн вже були встановлені судом у межах справи №910/8368/24. При цьому, в межах справи №910/8368/24 на користь Корпорації "ТСМ Груп" було стягнуто відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Всі, необхідні для розгляду справи №910/10461/25, докази по суті спору складаються із рішення суду по справі №910/8368/24 та розрахунку нарахованих інфляційних втрат (оскільки саме на відповідача покладено обов`язок довести факт оплати присудженої рішення суду заборгованості).
Фактично надані адвокатом правничі послуги в межах даної справи зводились до підготовки та подання через систему "Електронний суд" позову і здійснення нескладного розрахунку інфляційних втрат та 3% річних (одна сума, два період нарахування).
Поза увагою суду також не залишилась та обставина, що представництво інтересів Корпорації "ТСМ Груп" здійснюється адвокатом Носиком Богданом Миколайовичем вже впродовж кількох років. Зокрема адвокат Носик Богдан Миколайович здійснював представництво інтересів Корпорації "ТСМ Груп" в межах справи №910/8368/24, а також у серпні 2025 року адвокатом Носиком Богданом Миколайовичем було подано кілька однотипних позовів в інтересах Корпорації "ТСМ Груп" до АТ "НАЕК "Енрегоатом", предметом яких було стягнення 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих за періоди після ухвалення рішень суду про стягнення боргу (№910/10465/25, №910/10463/25, №910/10462/25, №910/10466/25). 
Суд, порівнявши тексти позовних заяв, поданих в межах справ №910/10465/25, №910/10463/25, №910/10462/25, №910/10466/25, виявив, що вони є фактично тотожними, а відмінність між ними полягає лише у викладенні розрахунків (періодів, сум), проте в кожній із цих справ було заявлено до відшкодування витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірах від 17 000,00 грн до 30 000,00 грн.
Тобто при підготовці позову в межах справи №910/10461/24 адвокат Носик Богдан Миколайович не витратив (не міг витрати) значного обсягу часу.
При цьому, оскільки адвокат Носик Богдан Миколайович здійснював представництво інтересів Корпорації "ТСМ Груп" в межах справи №910/8368/24, то необхідність витрати значного часу для ознайомлення / вивчення / аналіз наданих клієнтом первинних бухгалтерських документів, господарських договорів, іншої документації по справі відсутня.
При цьому, дана справа не є складною, у зв`язку з чим судом розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для висновку, що адвокатом Носиком Богданом Миколайовичем було витрачено значний час на дослідження доказів, що мають відношення до даного спору; здійснення розрахунку 3% річних та інфляційних втрат (які також не являються складними); складення позовної заяви та подання її шляхом формування в системі "Електронний суд". 
Відтак, суд не вважає, що розмір витрат позивача на оплату професійної допомоги у даному спору у розмірі 25 000,00 грн є розумним та виправданим, а тому вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та приходить до висновку про необхідність покладення на Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 10 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 14, 74, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:

1. Позов Корпорації "ТСМ Груп" задовольнити частково.
2. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Корпорації "ТСМ Груп" (03150, м. Київ, вул. Ямська, буд. 72; ідентифікаційний код 37034171) інфляційні втрати у розмірі 689 622 (шістсот вісімдесят дев`ять тисяч шістсот двадцять дві) грн 29 коп., 3% річних у розмірі 25 809 (двадцять п`ять тисяч вісімсот дев`ять) грн 36 коп., судовий збір у розмірі 8 585 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн 18 коп. та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяча) грн 00 коп. Видати наказ.
3. Провадження в частині вимоги Корпорації "ТСМ Груп" про стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 3% річних у розмірі 335,19 грн, нарахованих за 30.06.2024, закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.
4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.
Повний текст рішення складено 04.02.2026.

Суддя Р.В. Бойко