ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 635/11669/23
Номер провадження 22-ц/818/132/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2025 року в складі судді Карасави І.О. по справі № 635/11669/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Височанська селищна рада Харківського району Харківської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Височанська селищна рада Харківського району Харківської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Позов мотивовано тим, що вона є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6325156700:00:009:0376, яка межує з земельною ділянкою відповідачки, кадастровий номер 6325156700:00:009:0503 за адресою АДРЕСА_2 .
Рішенням XV сесії Височанської селищної ради VIII скликання від 07 грудня 2021 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_2 .
Між тим, земельна ділянка, щодо якої надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, безпосередньо межує з належними їй земельними ділянками, які належать позивачу. Щодо земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га відсутній затверджений проект землеустрою та технічна документація із землеустрою, якою визначені межі земельної ділянки або інша документація, якою підтверджується факт формування земельної ділянки та внесення відомостей до Державного земельного кадастру про розташування її зовнішніх меж, тощо. 
Питання про виділення ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_3 Височанською селищною радою не розглядалося та жодних рішень щодо цього не приймалося, проект землеустрою затверджено не було. Вважає, що земельна ділянка площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 перебуває у власності Височанської селищної ради та щодо неї у відповідача відсутні будь-які речові права.
В серпні 2023 року відповідач встановила паркан вздовж земельної ділянки площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , який розташований між краєм вказаної земельної ділянки та дорогою по вулиці Громадянській. 
Вказувала, що відповідачка розташувала паркан на несформованій земельній ділянці Височанської селищної ради, яким повністю обмежено доступ до земель загального користування (вулиця Громадянська), при цьому, не маючи жодних речових прав на вказану несформовану земельну ділянку.
Встановлений відповідачем паркан повністю обмежив їй доступ (проїзд/прохід) зі своїх земельних ділянок до земель загального користування ( АДРЕСА_2 ), що полягає в неможливості проходу, в`їзду та виїзду на земельні ділянки та у вільному користуванні нею своєю власністю.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила обов`язати ОСОБА_2 за свій рахунок усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер 6325156700:00:009:0376, шляхом знесення самочинно збудованого паркану на земельній ділянці Височанської селищної ради Харківського району Харківської області площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_2 . Громадянська, біля буд. АДРЕСА_2 та буд. АДРЕСА_4 ; заборонити ОСОБА_2 встановлювати паркани чи інші перешкоди на земельній ділянці Височанської селищної ради Харківського району Харківської області площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_2 . Громадянська, біля буд. АДРЕСА_2 та буд. АДРЕСА_4 в майбутньому за умови відсутності у ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на земельну ділянку Височанської селищної ради Харківського району Харківської області площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_5 . Громадянська, біля буд. АДРЕСА_2 та буд. АДРЕСА_4 ; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.
08 січня 2024 року ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила позов залишити без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що нею встановлено дерев`яну огорожу з боку проїзної частини по вул. Громадянська в смт Високий, Харківської обл. з метою недопущення захаращення та засмічування належної територіальній громаді земельної ділянки за дорученням Височанської селищної ради. 
Вказувала, що нею розпочато процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_2 та розроблення технічної документації із землеустрою, а також посилається на план земельної ділянки, що входить до проекту землеустрою. 
Вона не є належним відповідачем по даній справі, оскільки вимога позивача щодо знесення огорожі, стосується земельної ділянки, яка є комунальною власністю та належить Височанської селищної раді Харківського району Харківської області.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2025 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів порушення її прав щодо вільного володіння, користування та розпорядження своєю власністю - земельною ділянкою, а також щодо створення перешкод у її землекористуванні, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні. Також, вимоги щодо заборони встановлювати паркани чи інші перешкоди на земельній ділянці Височанської селищної ради Харківського району Харківської області не є належним способом захисту свого права, оскільки такі вимоги заявлені на майбутнє, а тому задоволенню не підлягає.
На вказане судове рішення 15 квітня 2025 року через систему «Електронний Суд» ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кутовий Григорій Ігорович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що встановлений Відповідачем паркан повністю обмежив їй доступ (проїзд/прохід) зі своїх земельних ділянок до земель загального користування (вулиці Громадянської), що підтверджено висновком земельно-технічної експертизи №1631/10-2023 від 03 жовтня 2023 року, відповідно до якого земельна ділянка з кадастровим номером 6325156700:00:009:0376 не примикає до земель загального користування, при цьому південно-східною межею примикає до земель Височанської селищної ради, через які можливий доступ (проїзд/прохід) до земель загального користування (вулиці Громадянської). Також, у вказаному висновку зазначено, що з технічної точки зору формування нової земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га, дозвіл на яку надано рішенням XV сесії Височанської селищної ради VIII скликання від 07 грудня 2021 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 », обмежить власника земельної ділянки з кадастровим номером 6325156700:00:009:0376 у доступі до земельної ділянки із земель загального користування (вулиці Громадянської).
Судом помилково зазначено про недоведеність належними та допустимими доказами, що встановлений відповідачкою паркан є об`єктом самочинного будівництва, оскільки він має фундамент та потребує спеціальних документів, що дають право на їх виконання.
Оскільки частина землі площею 0,0600 га не є об`єктом цивільних прав, не виділена в натурі, встановлення сервітуту на такій ділянці, як і передача її у користування неможливе до встановлення її меж та внесення відомостей в ДЗК. 
Земельна ділянка кадастровий номер 6325156700:00:009:0376 не має виходу до АДРЕСА_6 та будь якої іншої, окрім АДРЕСА_2 , доступ до якої перекрито парканом відповідачки, а тому у зв`язку зі зведенням паркану, вона позбавлена права володіти, користуватися і розпоряджатися належною їй земельною ділянкою.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обрання нею неналежного способу захисту, оскільки власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню що також підтверджується практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 911/2532/18.
06 липня 2025 року через систему «Електронний Суд» ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Лаєвська Марине Леніківна, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що встановлення паркану на земельній ділянці комунальної власності сільськогосподарського призначення жодним чином не порушує законних прав та інтересів позивача.
Експертним дослідженням від 03 жовтня 2023 року встановлено, що належна позивачу земельна ділянка з кадастровим номером 6325156700:00:009:0376 площею 0,0528 га, цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 безпосередньо до земель загального користування не примикає. Південно-східна межа від «А» до «Б» повністю та межа від «Г» до «А» частково, примикають до несформованих земель Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, через які можливий доступ (проїзд/прохід) до земель загального користування - вулиці Громадянської. Також, експерт звертав увагу, що землі Височанської селищної ради Харківського району Харківської області не є автоматично землями загального користування.
Земельна ділянка, що була огороджена відповідачем не належить до земель загального користування, має цільове призначення «Для сільськогосподарського призначення», не покликана забезпечувати мешканцям сел. Високий прохід чи проїзд до земель загального користування.
Як до так і після встановлення паркану позивач не мала права використовувати земельну ділянку комунальної власності, тим більше не за цільовим призначенням.
Відповідно до відповіді Височанського селищного голови від 14 лютого 2024 року № 02-22/378, власник земельної ділянки обізнаний про встановлення тимчасової огорожі з боку проїжджої частини вул. Громадянська біля буд. 37 з метою недопущення захаращення прилеглої ділянки до земельної ділянки по АДРЕСА_5 . Заперечень Височанською селищною радою проти встановлення цієї огорожі висловлено не було.
Крім того до Височанської селищної ради мешканці сел. Високий, у тому числі й ОСОБА_1 зі скаргами за фактом встановлення огорожі не звертались. 
У судове засідання апеляційного суду сторони-учасник судового розгляду не з`явилися. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 15 січня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
ОСОБА_1 отримано в електронному кабінеті 11 червня 2025 року (т. 2, а.с. 29); 
ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , отримано в електронному кабінеті 11 червня 2025 року (т. 2, а.с. 28); 
ОСОБА_2 – повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т. 2, а.с. 31–32), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (т. 2, а.с. 30); 
Височанською селищною радою Харківського району Харківської області (третьою особою) отримано в електронному кабінеті 11 червня 2025 року (т. 2, а.с. 27). 
Представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Кутовим Г.І. 15 січня 2026 року до суду була подана заява про відкладення розгляду справи, призначеного на 15 січня 2026 року через його перебування на слідчій (розшуковій) дії – обшуку, що проводиться на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2025 року у справі № 757/64581/25-к.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципів) цивільного судочинства, окрім іншого, є верховенство права, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно з частиною 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Розглядаючи подане клопотання, колегія суддів відзначає, що про дату, час та місце судового розгляду справи 15 січня 2026 року як позивачка ОСОБА_1 , так і її представник адвокат Кутовий Г.І. були повідомлені належним чином з 11 червня 2025 року та мали достатньо часу для організації представництва сторони позивача по даній справі.
Оскільки клопотання про відкладення судового розгляду, призначеного на 15 січня 2026 року з належним обґрунтуванням поважних причин неявки в судове засідання сторони позивача не надано, колегія суддів ухвалила відмовити у його задоволенні.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок кадастровий номер 6325156700:00:009:0375 площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та кадастровий номер 6325156700:00:009:0376 площею 0,0528 га для ведення особистого селянська господарства за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 27-32, 38-39)
Земельна ділянка, площею 0,0898 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 6325156700:00:009:0503, а також житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 належать ОСОБА_2 (том 1, а.с.40-43).
Рішенням Височанської селищної ради ХV сесії VІІІ скликання від 07 грудня 2021 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_2 (том 1, а.с. 45).
Згідно з висновком експертного дослідження № 1631/10-2023 від 03 жовтня 2023 року, земельна ділянка з кадастровим номером 6325156700:00:009:0376 площею 0,0528 га, цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 безпосередньо до земель загального користування (вулиці) не примикає. Разом із тим південно-східна межа від «А» до «Б» повністю та межа від «Г» до «А» частково, примикають до несформованих земель Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, через які можливий доступ (проїзд/прохід) до земель загального користування - АДРЕСА_2 . Разом з тим, землі Височанської селищної ради Харківського району Харківської області не є автоматично землями загального користування. В разі формування нової земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га дозвіл на яку надано рішенням XV сесії VIII скликання Височанської селищної ради Харківського Харківської області від 07 грудня 2021 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 » та як зазначено на наданому на дослідження викопіюванні, земельна ділянка зі кадастровим номером 6325156700:00:009:0376 площею 0,0528 га, що розташована за адресою АДРЕСА_4 втратить можливість окремого доступу (без використання інших сформованих земельних ділянок) до земель загального користування (вулиці Громадянської), який можливий за рахунок несформованих Височанської селищної ради Харківської області. Дослідити та визначити чи порушуються права власника земельної ділянки з кадастровим номером 6325156700:00:009:0376, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 відносно своєї ділянки при формуванні нової земельної ділянки відповідно до рішення XV сесії Височанської селищної ради Харківської області від 07 грудня 2021 року, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 по вул. Громадянській біля будинку АДРЕСА_2 не вбачається за можливе в зв`язку із тим, що дане питання має правовий характер та виходить за компетенції судового експерта та галузі спеціальних знань із проведення земельно технічної експертизи. З технічної точки зору формування нової земельної ділянки орієнтовною площею 0,0600 га дозвіл на яку надано рішенням XV сесії VIII скликання Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 07 грудня 2021 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства - за орієнтовною площею 0,0600 га за адресою: АДРЕСА_2 .Громадянська, біля буд. АДРЕСА_2 ОСОБА_2 » обмежить власника земельної ділянки з кадастровим номером 6325156700:00:009:0376, у доступі до земельної ділянки із земель загального користування ( АДРЕСА_2 ), який можливий за рахунок несформованих Височанської селищної ради Харківської області. (том 1, а.с. 55-87)
Відповідно до відповіді Височанського селищного голови від 14 лютого 2024 року № 02-22/378, ОСОБА_2 було встановлено тимчасову огорожу з боку проїжджої частини АДРЕСА_7 що перебуває у приватній власності ОСОБА_2 . До Височанської селищної ради мешканці сел. Високий зі скаргами відносно гр. ОСОБА_2 за фактом встановлення огорожі не звертались (том 1, а.с. 188). 
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).
У статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється під час розгляду справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
У статті 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
У статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Згідно з частинами 1 - 3, 5 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
У частинах 1 та 2 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.
У статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно з частиною 2 статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до пунктів «г» та «е» частини 1 статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних із встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
За положеннями частини 2 статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню у порядку, встановленому законом.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, за яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Відповідно до статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
За правилами статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.
Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Способи захисту прав на землю встановлені частиною 3 статті 152 ЗК України: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
Відповідно до частини 2 статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Згідно з частинами 1, 4 та 7 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина 4 статті 376 та стаття 391 цього Кодексу)
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1721цс16 та Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 127/27333/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 369/8107/15-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 685/1537/17-ц, від 10 червня 2020 року у справі № 127/11492/16-ц і від 27 січня 2021 року у справі № 308/8116/13-ц.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що домоволодіння сторін мають частково спільну межу та рішенням XV сесії Височанської селищної ради VIII скликання від 07 грудня 2021 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,0600 га, яка безпосередньо межує з її земельними ділянками. В серпні 2023 року Відповідач встановила паркан вздовж вказаної несформованій земельної ділянки, який розташований між краєм вказаної земельної ділянки та дорогою по вулиці Громадянській, чим повністю обмежила їй доступ зі своєї земельної ділянки до земель загального користування (вулиця Громадянська), при цьому, не маючи жодних речових прав на вказану несформовану земельну ділянку.
Між тим, сторонами не заперечується, що рішення XV сесії Височанської селищної ради VIII скликання від 07 грудня 2021 року не оскаржувалось, відповідні скарги до органу місцевого самоврядування подано не було. Процедура приватизації земельної ділянки зупинена, оскільки на підставі п. 5 п. 27 Перехідних положень Земельного Кодексу України - під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. 
Земельна ділянка перебуває у комунальної власності. Відповідно до відповіді Височанського селищного голови від 14 лютого 2024 року № 02-22/378, ОСОБА_2 було встановлено тимчасову огорожу з боку проїжджої частини по АДРЕСА_2 з метою недопущення захаращення прилеглої ділянки до земельної ділянки по АДРЕСА_8 що перебуває у приватній власності ОСОБА_2 , тобто, наявність відповідного паркану погоджена органом місцевого самоврядування. Між тим, позовні вимоги до Височанської селищної ради заявлено не було, підстави передання земельної ділянки та вчинення подальших дій не скасовані.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що права ОСОБА_1 не порушені ОСОБА_2 , а тому відсутні підстави для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачці шляхом демонтажу паркану зі знесенням незаконного будівництва.
Також, відповідно до висновку експертного дослідження № 1631/10-2023 від 03 жовтня 2023 року, на який посилається позивачка в обґрунтування позову, що землі Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, які огороджено парканом, не є автоматично землями загального користування, що також свідчить про відсутність підстав вважати, що права позивачки порушені саме діями відповідачки, оскільки Височанська селищна рада, як власник, розпорядилась земельною ділянкою шляхом ухвалення відповідного рішення. Даних, що спірна земельна ділянка, на яку ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації належить до переліку земельних ділянок, які належать до комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність відсутні.
Також, як вбачається з матеріалів справи, інша належна позивачці земельна ділянка кадастровий номер 6325156700:00:009:0375 має вільний доступ до земель загального користування –проїжджої частини, що спростовує доводи ОСОБА_1 про позбавлення права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю земельною ділянкою кадастровий номер 6325156700:00:009:0376 у зв`язку з відсутністю доступу до земель загального користування та дороги.
Щодо доводів ОСОБА_1 , що встановлений паркан є бетонний та має ознаки не тимчасової, а постійної споруди, зокрема, має фундамент на опорах, то судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність вказаних доводів.
Відповідно до ДБН В.2.1-10-2009 Основи та фундаменти споруд. Основні положення проектування, Фундамент - частина будівлі чи споруди, переважно підземна, яка сприймає навантаження від споруди і передає їх на основу, складену ґрунтами (природну) чи штучну. Так, фундамент це основа будови, споруди, зроблена з каменю, цегли, бетону тощо, переважно підземна, яка сприймає навантаження від споруди і передає їх на основу, складену ґрунтами (природну) чи штучну (ДБН В.2.1-10-2009). Фундаменти бувають безперервними по периметру всіх стін, або переривчастими у вигляді окремих стовпів і залізобетонних подушок, проміжки між якими засипають ґрунтом.
Згідно з пп. 2 п. 4 розд. 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держкомбуду від 24 травня 2001 року №127, огорожа відноситься до господарських (допоміжних) будівель (котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, гаражі, сараї, сміттєзбірники тощо), які розміщені на земельній ділянці або території громадського та іншого будинку та виконують функцію допоміжного господарського призначення та інженерного забезпечення основного будинку.
Відповідних висновків експерта або інших доказів про те, що встановлений відповідачкою паркан є об`єктом самочинного будівництва, якій має фундамент та потребує спеціальних документів, які дають право на виконання таких робіт, матеріали справи не містять.
Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про знесення самочинно збудованого паркану на земельній ділянці Височанської селищної ради Харківського району, задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_1 не надано належних доказів порушення її прав як суміжного землекористувача.
Щодо вимог про заборону ОСОБА_2 встановлювати паркани чи інші перешкоди на земельній ділянці, то суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана вимога передбачає захист прав на майбутнє, що суперечить завданням цивільного судочинства, згідно з яким суд захищає порушене, невизнане або оспорюване право (частина 1 статті 2 ЦПК України), а не забороняє діяти на майбутнє, що не відповідає змісту частини 1 статті 15 ЦК України, згідно з якою кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірені доводи сторін та дана їм належна оцінка.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, в тому числі на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 20 січня 2026 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина