Справа № 638/3911/25
Провадження № 2/638/322/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
12 січня 2026 року  м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
судді Тимченка А.М.
за участі секретаря Кондратюк І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив:

04 березня 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулося до Шевченківського раціонного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500764858 в сумі 360125,93 грн., з яких: 319601,56 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 22312,26 грн. – заборгованість за відсотками, 18212,11 грн. – заборгованість за комісією.
Обґрунтовуючи заявлену позовну вимогу позивач посилався на укладення 19.04.2023 між ним та відповідачем кредитного договору №500764858, відповідно до умов якого останній отримав кредит та зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, порушення відповідачем умов кредитного договору.
Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання за договором АТ «Сенс Банк» звернулося до суду за захистом цивільних прав та інтересів з цим позовом.
Відповідно до ухвали суду від 17.03.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
У встановлений судом в ухвалі від 17 березня 2025 року строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
В судове засідання сторони не з`явилися, позивач просив справу розглянути за його відсутністю, відповідач, будучи належним чином повідомленим про судове засідання відповідно до положень п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.
З урахуванням викладеного, керуючись ч. 3 ст. 131, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, на підставі ухвали від 12.01.2026 суд провів заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
19.04.2023 між позивачем та відповідачем укладено угоду про надання споживчого кредиту № 500764858 від 19.04.2023 року, що підтверджується офертою на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500764858 від 19.04.2023, акцептом на укладення на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500764858 від 19.04.2023, за умовами якого відповідач отримав кредит готівкою в сумі 324095,08 грн. строком на 120 міс. До 19.04.2033 року зі сплатою відсотків в розмірі 4,99 %, тип ставки – фіксована, яка може бути змінена шляхом укладення додаткового договору до Угоди. 
Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту №500764858 від 19.04.2023 визначено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.
Крім того, 19.04.2023 відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено тип кредиту - споживчий.
Відповідно до довідки про ідентифікацію позивачем підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , з яким укладено Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк», укладеного між Банком та Клієнтом., ідентифікований АТ «Сенс Банк». 
Підписання договору № 500764858 відповідачем здійснено аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: Текст повідомлення для проведення ідентифікації: Kod 0419 pidtverdzennia zgody na kredit. Suma kredytu 324095.08 grn na 120 mis. Richna stavka 4.99%, Rozmir platezhu , komisiya za obslug. kredytnoi zaborgovanosti ta efektyvna stavka vidpovidno do umov dogovoru. Kod die do 19-04-2023 12:25:46 89Opz+r3okI; Дата відправки Ідентифікатора позичальнику 19.04.2023; Номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор: 380731178130.
Банк надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером №1702681159 вiд 19 квiтня 2023, за яким грошові кошти у сумі 324 095,08 грн. перераховані ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ), з призначенням платежу: «Перерахування коштiв за кредитним договором № 500764858 вiд 19.04.2023», та випискою по особовим рахункам відповідача :рахунку № НОМЕР_3 та по рахунку № НОМЕР_2 .
Відповідачем у свою чергу зобов`язання за угодою про надання споживчого кредиту № 500764858 від 19.04.2023 року належним чином не виконав, внаслідок чого, у нього станом на 11.09.2024 виникла заборгованість у розмірі 360125,93 грн (триста шiстдесят тисяч сто двадцять п`ять грн 93 коп.) з яких: за кредитом: 319601,56 грн (триста дев`ятнадцять тисяч шiстсот одна грн 56 коп.), по відсотках: 22312,26 грн (двадцять двi тисячi триста дванадцять грн 26 коп.), по комісії: 18212,11 грн (вiсiмнадцять тисяч двiстi дванадцять гривень 11 коп.).
Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступного.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Приписами ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Положеннями ч.1 ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За вимогами ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
На час розгляду справи відповідачем не надано жодних даних, які б свідчили про погашення заборгованості у добровільному порядку.
Під час розгляду справи встановлено, що кредитний договір № 500764858 від 19.04.2025 року містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін, вони підписані сторонами, сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, на момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому частково виконував його умови, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.
Крім того, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини 1 , загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до умов договору, що підтверджується офертою на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500764858 від 19.04.2023, акцептом на укладення на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500764858 від 19.04.2023, графіком платежів, за умовами договору перелік послуг, пов`язанихз розрахунково-касовим обслуговуванням та комісії за обслуговування кредиту, погоджено сторонами.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
Позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі, та на підтвердження наявної заборгованості відповідача ОСОБА_1 надав розрахунок заборгованості та виписку по рахункам боржника № НОМЕР_3 та по рахунку № НОМЕР_2 , які є первинними документами та підтверджує здійснені по банківському рахунку операції. 
Отримавши від банку кошти в кредит в розмірі 324095,08 грн, в порушення умов виконання кредитного договору ОСОБА_1 отримавши кредитні кошти, користувався ними та протягом тривалого періоду часу частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується меморіальним ордером та випискою по рахунку. Проте свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав. Доказів протилежного відповідачем не надано.
Таким чином стягненню з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» підлягає заборгованість за угодою про надання споживчого кредиту № 500764858 від 19.04.2023 року в розмірі 360125,93 грн., з яких: 319601,56 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 22312,26 грн. – заборгованість за відсотками, 18212,11 грн. – заборгованість за комісією.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 28869,89 грн., то суд зазначає наступне.
За приписами ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.
Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8ст. 141 ЦПК України).
Так, в обґрунтування розміру понесених позивачем у цій справі витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано копії документів: довіреність №023786 від 03.02.2025 на уповноваження АТ «СенсБанк» адвоката Полєтаєвої Т.Ю. представляти його інтереси на підставі договору про надання правової допомоги № 1006 від 28.01.2025; договір пронадання послуг№ 1006 від 28.01.2025, укладений міжАТ «СенсБанк» та АО «СмартЛекс» в особі керуючого ЛойфераА.Е.,відповідно до якого винагорода виконавця (гонорар)становить за підготовку іподання позовної заяви до суду 375,00грн,за отримання рішення суду 225,00грн,комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника7,85%.
Відповідно до ч. 3ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Критерії реальності та розумності розміру адвокатських витрат застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, від 16.11. 2022 року у справі № 922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.
Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другоїстатті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 44217св18).
Вказана правова позиція однозначно застосована Верховним Судом у постанові від 19.05.2021 року у справі №754/12116/18, у постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19, Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 02.09.2020 року у справі №329/766/18, та Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 26.06.2019 року у справі №813/481/18 та в постанові від 21.01.2021 року у справі №280/2635/20.
А тому позивач відповідно до договору про надання послуг №1006 від 28.01.2025 має право на комісійну винагороду від стягнутих коштів на користь замовника.
Враховуючи характер виконаної адвокатом Лойфер А.Е. роботи наданої у зв`язку із розглядом справи в суді, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, суд вважає, що заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності та розумності, та підлягають стягненню у сумі 4000 грн.
Крім того, відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України, суд стягує на користь позивача з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою ним при пред`явленні позову судового збору у розмірі 4321, 51 грн.
Керуючись ст.ст.4,12,76,81,89,141,235,259,263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за угодою про надання споживчого кредиту № 500764858 від 19.04.2023 року, у сумі 360125 (триста шістдесят тисяч сто двадцять п`ять) грн. 93 коп., 319601,56 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 22312,26 грн. – заборгованість за відсотками, 18212,11 грн. – заборгованість за комісією.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 4321(чотири тисячі триста двадцять одна) грн. 51 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн, а всього судові витрати у розмірі 8321 (вісім тисяч триста двадцять одна) грн 51коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення суду складено 12 січня 2026 року

Відомості про учасників справи:
Позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк» (ЄДРПОУ 23494714, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя          А.М.Тимченко