ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/14211/25	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/117/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 
за участі секретаря - Панькевич Т.І. 
та сторін: представника позивача - адвоката Шкільняка Б.М., представника відповідача — адвоката Балди — Десюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/14211/25 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Тернопільобленерго», на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2025 року, ухваленого суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 19.09.2025, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Тернопільобленерго» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

у липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Акціонерного товариства «Тернопільобленерго», в якому просить стягнути із відповідача в свою користь 642822 грн 83 коп майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП.
В обґрунтування вимог посилалась на те, що, що 14 квітня 2025 року о 12 год 33 хв в м. Тернополі по проспекту С.Бандери, 28, з вини водія ОСОБА_2 , який виконував трудові обов`язки у відповідача, та керував транспортним засобом «ГАЗ 3309 354» д.н.з. НОМЕР_1 сталося зіткнення з транспортним засобом «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Під час ДТП пошкоджено автомобіль позивачки.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ 3309 354», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у СК “Еталон” згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220216692, ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майно становить 160 000 грн.
Згідно з висновками експерта вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яке мало місце 16.04.2025, станом на час ДТП становить 802 822 грн 83 коп.
За заявою ОСОБА_1 СК “Еталон” виплачене страхове відшкодування в сумі 160 000 грн.
Вважає, що із відповідача, як роботодавця ОСОБА_2 , що несе цивільно-правову відповідальність, підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 642822,83 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Тернопільобленерго» в користь ОСОБА_1 642822 грн 83 коп (шістсот сорок дві тисячі вісімсот двадцять дві гривні вісімдесят три копійки) майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП та 13928 гривень 23 копійки судових витрат.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення у справ за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Тернопільобленерго» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ «Тернопільобленерго», просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким змінити рішення в частині стягнення з AT «Тернопільобленерго» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі вартості необхідного відновлювального ремонту транспортного засобу TOYOTA RAV4 2.0 Valvematic 5dr (ХА40) 2,0 Dual VVT-i Multidrive S Live CVT, номер кузова/шасі/рама НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , з врахуванням всіх документів ПрАТ «СК «ЕТАЛОН», наданих до апеляційної скарги, яка за вирахуванням отриманого позивачем страхового відшкодування становить 534 021,64 грн та залучити до участі у справі № 607/14211/25 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, винуватця ДТП ОСОБА_2 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що висновок експерта від 19.06.2025 № 69/25, наданий до матеріалів справи позивачем після подання позову 25.07.2025, суперечить визначеної страховиком вартості відновлювального ремонту і є завищеною, як стало відомо відповідачу лише 13.11.2025.
Листом від 18.06.2025 за вих. № 01.04-4066 ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» надано відповідь на адвокатський запит від 16.06.2025 на електронну адресу адвокату Шкільняк Борису, яким повідомлено, що вартість відновлювального ремонту, зокрема, автомобіля «Toyota RAV4 д.н.з. НОМЕР_4 складає 694 021, 64 грн. Однак, зазначена інформація не була надана позивачем до матеріалів справи.
Також, із відповіді на запитувану інформацію від 23.07.2025 вих. № 3041/36, яка була надана СК «Еталон» лише 13.11.2025 року вбачається, що ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» оцінило шкоду, заподіяну власнику пошкодженого транспортного засобу TOYOTA RAV4, державний номер, знак НОМЕР_4 , на підставі складеної ремонтної калькуляції № 4066-01-50, згідно якої вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 694 021,64 грн. У зв`язку з тим, що потерпіла особа не наполягала на проведенні оцінки/експертизи пошкодженого майна, страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі ліміту полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕР-220216692 від 05.04.2024 у розмірі 160 000, 00 грн.
При цьому, з наданого позивачем висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, складеного 19.06.2025 за № 69/25, судовим експертом Мазуром М.С., вбачається, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу КТЗ TOYOTA RAV4, державний номер, знак НОМЕР_4 , при зовнішньому візуальному обстеженні (без проведення необхідних технологічних -інструментальних; діагностичних дефектовок деталей / механізмів / вузлів / агрегатів і вимірів) ймовірно становить 797 253 грн.07 коп. Тобто, висновок не є однозначним, що потребувало додаткової перевірки суду.
А тому, враховуючи, що даний висновок експерта від 19.06.2025 № 69/25, наданий до матеріалів справи позивачем після подання позову (25.07.2025) всупереч ч. 5 ст.177 ЦПК України, відтак зазначений доказ відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України є таким, що одержаний з порушенням порядку, встановленого законом та не є достовірним доказом, а тому не може бути підставою для задоволення позовних вимог судом першої інстанції.
Враховуючи наведене, AT «Тернопільобленерго» вважає, що дійсна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача марки «Toyota RAV4 д.н.з. НОМЕР_4 складає 694 021, 64 грн, яка визначена ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» на підставі матеріалів страхового випадку.
Отже, відповідач має відшкодувати шкоду в розмірі 534 021,64 грн (694 021,64 грн вартість відновлювального ремонту - 160 000 грн страхового відшкодування ), що і підлягала стягненню з AT «Тернопільобленерго».
Враховуючи викладене, вказують, відповідач по справі був позбавлений законного права здійснити захист своїх цивільних прав та інтересів в суді під час вирішення даної цивільної справи та не міг з об`єктивних причин, що залежали від позивача та страховика, в повному обсязі сформувати обґрунтований відзив на позовну заяву стосовно стягнення заявленої матеріальної шкоди та надати докази на спростування розміру завданої позивачу матеріальної шкоди. Отже, з викладеного можна зробити висновок, що судом не було забезпечено принцип змагальності сторін, чим було надано перевагу позивачеві.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Шкільняк Б.М. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги АТ «Тернопільобленерго» та рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2025 року залишити без змін.
Посилається на те, що відповідач вважає, що дійсна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача складає 694 021, 64 грн, яку слід приймати з ремонтної калькуляції №4066-01-50, наданою ПрАТ “СК “Еталон”, а висновок судового експерта №69/25 від 19 червня 2025 року за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яке мало місце 16.04.2025 року, станом на час ДТП, згідно проведених досліджень та здійснених розрахунків, становить 802 822,83 грн, не слід брати до уваги.  Водночас, долучена до апеляційної скарги ремонтна калькуляція №4066-01-50, надана ПрАТ “СК “Еталон” виконана незрозуміло ким, без фактичного огляду даною особою досліджуваного автомобіля.
Крім того, ремонтна калькуляція всупереч вищевказаним вимогам Методики не є ні звітом (актом), ні висновком експерта, а тому не підлягає урахуванню під час прийняття рішення судом.
Також, зауважують і те, що розрахунок завданого позивачеві збитку здійснювався щодо базової комплектації автомобіля Toyota Rav 4, лише на підставі протоколу технічного огляду КТЗ, без детального огляду, вивчення та огляду пошкоджень.
Натомість судовим експертом, здійснювались розрахунки щодо автомобіля Toyota Rav4 з врахуванням додатково встановленого власником обладнання, детальним оглядом та описом пошкоджень.
Щодо доводів відповідача про недопустимість висновку експерта, оскільки він поданий після подання позову, то вважають їх необґрунтованими та безпідставними виходячи з такого.
Так, при поданні позовної заяви, а саме під час її формування в системі “Електронний суд”, через технічні збої в її роботі, до додатків позовної заяви не було приєднано висновок транспортно-товарознавчої експертизи №69/25 від 19 червня 2025 року, на який є безпосередні посилання в позовній заяві і на підставі висновків якої здійснювався розрахунок позовних вимог.
В подальшому даний висновок експерта у встановлено порядку був долучений до матеріалів справи та знаходився в розпорядженні відповідача.
Крім того, відповідач був обізнаний про наявність такого висновку експерта, оскільки позивачем з метою усунення будь-яких сумнівів в достовірності та правильності фіксації експертом спричинених автомобілю позивача пошкоджень, відповідача було повідомлено про проведення огляду автомобіля.
Так, згідно з висновком експерта, безпосередній огляд автомобіля позивача проводився експертом ОСОБА_4 02.05.2025 року, в присутності замовника, представників відповідача – Штогрин М.П. (юрисконсульт); ОСОБА_5 (нач. Служби механізації і транспорту); ОСОБА_6 (майстра міськ. Рем.). Крім того у висновку експерта №69/25 від 19.06.2025 зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому є достатнім та достовірним доказом на підтвердження розміру спричиненого матеріального збитку.
Щодо клопотання представника відповідача про залучення до участі в розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача винуватця ДТП ОСОБА_2 , то відповідачем у апеляційній скарзі, не наведено будь-яких обґрунтованих підстав для його залучення та не вказано яким чином рішення у даній справі може вплинути на його права та обов`язки, що свідчить про умисне затягування відповідачем строків розгляду даної справи.
У судовому засіданні представник відповідача — Балда — Денисюк Л.М. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених у ній.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шкільняк Б.М. в судовому засіданні апеляційної скарги не визнав, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_2 .
16.04.2025 о 12 год 33 хв, в м. Тернополі по просп. С.Бандери, 28, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ГАЗ 3309 354», номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota RAV4», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , яка рухалася попереду та яку по інерції відкинуло в транспортний засіб «BMW X5», номерний знак НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався попереду та якого відкинуло в транспортний засіб «Ford Mondeo», номерний знак НОМЕР_7 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався попереду, що спричинило до пошкодження даних транспортних засобів, чим порушив пункти 2.3(б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, належний ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Toyota RAV4», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні ушкодження, чим було завдано матеріальної шкоди.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі 607/8540/25 від 12.05.2025, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130; ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), який стягнуто в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 автомобіль «ГАЗ 3309 354» д.н.з. НОМЕР_1 , належить 00130725 ВАТ “Тернопільобленерго”.
На час ДТП ОСОБА_2 працював у Тернопільському міському РЕМ АТ “Тернопільобленерго” (яке є правонаступником ВАТ “Тернопільобленерго”) на посаді водія автотранспортних засобів, що видно із витягу з наказу №45-к від 14 березня 2023 року, згідно якого ОСОБА_2 прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів (2 класу бортового вантажного автомобіля УАЗ-3303 (платформа-тент), вантажопідйомністю 1,0 т, об`єм двигуна 2,445 л, державний №21-44 ТЕТ) Тернопільського міського РЕМ з 15 березня 2023 року з випробувальним терміном 1 місяць і тарифною ставкою відповідно до штатного розпису.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ 3309 354» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у СК “Еталон” згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220216692, ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 грн.
ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» було сплачено позивачці ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 160 000 грн.
Відповідно до висновку судового експерта Мазура М.С. від 19.06.2025 №69/25 зробленого на замовлення ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яке мало місце 16.04.2025, станом на час ДТП, згідно проведених досліджень та здійснених розрахунків, становить 802 822, 83 грн, в тому числі 797253,07 грн – вартість відновлювального ремонту та 5569,76 грн – величина втрати товарного вигляду.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до висновку судового експерта Мазура М.С. вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яке мало місце 16.04.2025, становить 802822 грн 83 коп, СК “Еталон” на виконання умов страхового зобов`язання було сплачено страхове відшкодування на рахунок позивача у розмірі 160 000 грн, яке не покрило матеріальний збиток позивача, у зв`язку з чим прийшов до переконання про необхідність стягнення з відповідача, на користь позивача різниці між фактичним розміром завданої позивачеві матеріальної шкоди (802822,83 грн ) та отриманим страховим відшкодуванням (160 000 грн) в сумі 642822,83 грн.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачені статтею 1166 ЦК України, частиною першою якої встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).
Частиною 1 статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.  Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 462/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) та в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження № 61 – 19345св19), від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61 – 12464св20)
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), який діяв на час виникнення даних правовідносин.
Отже, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
З огляду на зазначені норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Статтею 28 Закону № 1961-IV визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до статті 29 Закону України № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки
У постанові Великої Палати Верховного Суду від від 14 грудня 2021 року у справі 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зроблено висновок про те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Враховуючи наведене, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, тоді обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до постанови судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.05.2025 у справі №607/8540/25 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, серед іншого, за статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення за те, що він 16.04.2025 о 12 год 33 хв, в м. Тернополі по просп. С.Бандери, 28, керуючи транспортним засобом «ГАЗ 3309 354», номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota RAV4», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , яка рухалася попереду та яку по інерції відкинуло в транспортний засіб «BMW X5», номерний знак НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався попереду та якого відкинуло в транспортний засіб «Ford Mondeo» номерний знак НОМЕР_7 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався попереду, що спричинило до пошкодження даних транспортних засобів, чим порушив пункти 2.3(б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини ОСОБА_2 , який будучи працівником відповідача та виконуючи свої трудові обов`язки, керував автомобілем «ГАЗ 3309 354» номерний знак НОМЕР_1 , який належить АТ «Тернопільобленерго», транспортний засіб «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження.
Вказана обставина підтверджується постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.05.2025 у справі №607/8540/25 та не підлягає доказуванню.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача АТ «Тернопільобленерго», як власника транспортного засобу «ГАЗ 3309 354», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон», за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220216692, відповідно до якого встановлений ліміт відповідальності, зокрема страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну - 160 000 грн.
ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» сплатило позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 160 000 грн.
Також, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження матеріальної шкоди завданої пошкодженням автомобіля «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_2 позивачем надано суду висновок експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 19.06.2025 №69/25 (а.с.53-66), яку здійснив судовий експерт ОСОБА_4 , який має вищу освіту за спеціальністю “Автомобільний транспорт”, освітній кваліфікаційний рівень-магістр, та кваліфікацію судового експерта з правом проведення судових експертиз. Експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України
З висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи згідно заяви-звернення від ОСОБА_1 , складеного 19.06.2025 за № 69/25, судовим експертом Мазуром М.С., вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого КТЗ «Toyota RAV4» р.н. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яке мало місце 16.04.2025, станом на час ДТП, згідно проведених досліджень та здійснених розрахунків, становить 802 822, 83 грн. Висновок підготовлений для подання до суду, в якому зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
За змістом ч.1-3 ст.102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Згідно із частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийняв до уваги висновок експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи згідно заяви-звернення від ОСОБА_1 19.06.2025 за № 69/25, оскільки висновок проведений з дотриманням вимог діючого законодавства, містить чіткість і повноту відповіді на поставлені питання, а також відомості про попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, і те, що він підготовлений для подання до суду, а тому є належним та допустимим доказом у даній справі, що обґрунтовує та доводить розмір заподіяних позивачу збитків.
Отже, розмір матеріальної шкоди визначений судом на підставі поданих позивачем доказів.
Разом з цим, відповідачем не подано жодних доказів, які б спростували подані позивачем докази щодо підтвердження вартості матеріальних збитків, завданих пошкодженням автомобіля марки «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_2 , не заявлялося клопотання про проведення транспортно-товарознавчої експертизи, тому не заслуговують на увагу доводи представника заявника, що наявний в матеріалах справи висновок транспортно-товарознавчої експертизи не є належним та допустимим доказом.
Колегія суддів не бере до уваги, надану заявником в суді апеляційної інстанції ремонтну калькуляцію №4066-01-50 від 16 квітня 2025 року, на яку посилається сторона відповідача, як на визначену вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota RAV4» д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі 694 021, 64 грн, оскільки зазначена ремонтна калькуляція не була предметом розгляду в суді першої інстанції і представником відповідача при долученні до апеляційної скарги не заявлялося клопотання про поновлення строку подачі даного доказу, також не надано доказів неможливості подання вказаної калькуляції до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від представників відповідача.
Щодо доводів апеляційної скарги про недопустимість висновку експерта, оскільки він поданий після подання позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, яке ухвалою судді було відкрите 09.07.2025, а висновок транспортно-товарознавчої експертизи був долучений до матеріалів 25.07.2025, тобто впродовж 30-ти днів з дня відкриття провадження по справи. Також слід зауважити, що відповідач був обізнаний про наявність такого висновку експерта, оскільки позивачем з метою усунення будь-яких сумнівів в достовірності та правильності фіксації експертом спричинених автомобілю позивача пошкоджень, відповідача було повідомлено про проведення огляду автомобіля.
Так, згідно з висновком експерта, безпосередній огляд автомобіля позивача проводився експертом ОСОБА_4 02.05.2025 року, в присутності замовника, представників відповідача – Штогрин М.П. (юрисконсульт); ОСОБА_5 (нач. Служби механізації і транспорту); ОСОБА_6 (майстра міськ. Рем.) (а.с.54). 
Також, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права та скасування заочного розгляду справи, з огляду на таке.
За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 280 ЦПК України визначені умови проведення заочного розгляду справи. Так, за змістом ч. 1 даної норми суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Беручи до уваги наведені норми та обставини справи, зокрема, належне повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи на 09 вересня 2025 року, що стверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с.82), його неявку у судове засідання, оскільки судом першої інстанції відхилено клопотання про відкладення судового розгляду, та визнано причину неявки - зв`язку із перебуванням одного із представників відповідача у відпустці неповажною, що є правом суду та неподання своєчасно відзиву на позов, а також не заперечення сторони позивача про можливість щодо проведення заочного розгляду справи, що стверджується протоколом судового засідання від 09.09.2025 (а.с. 89), колегія суддів дійшла переконання, що дії суду першої інстанції щодо ухвалення заочного рішення у справі повністю відповідають приписам ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Суд вірно виснував, що відповідачем при поданні заяви про перегляд заочного рішення не подано жодних доказів, які б могли мати значення для розгляду заяви на час її вирішення та незгода з ухваленим судом рішенням не може бути підставою для його перегляду.
Отже, відповідач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши наявні докази, повно встановивши обставини, що мають істотне значення для розгляду справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на АТ «Тернопільобленерго» як роботодавця винної особи, обов`язку відшкодувати завдану шкоду в сумі, що дорівнює різниці між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням в розмірі 642 822,83 грн (802 822,83 грн - 160 000 грн = 642822,83 грн).
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Тернопільобленерго» слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2025 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
У силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на Акціонерне товариство «Тернопільобленерго» в межах понесених ними сум.
Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Тернопільобленерго», залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2025 року, залишити без змін.
Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на Акціонерне товариство «Тернопільобленерго», в межах понесених ними сум.
Повний текст судового рішення виготовлено 04 лютого 2026 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуюча          Н.М. Храпак

Судді:          О.З. Костів

М.В. Хома