ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 709/1179/25		
Провадження № 22-ц/821/194/26		
категорія 304090200 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В 
суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Кваші І.М. в приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

04 липня 2025 року ТОВ «ФК «Процент» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 04 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №9792.
Відповідно до умов укладеного договору, відповідач отримав кредит у розмірі 3 350,00 гривень, строком на 365 днів (до 04 квітня 2025 року) шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних). 
Кредитний договір був підписаний відповідачем 04.04.2024 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 537455 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua. 
Вказує, що відповідач перед укладенням кредитного договору ознайомився з паспортом споживчого кредитування в якому стисло в формі таблиці повідомлялось про основні умови кредитування, а саме: суми кредиту, розміру процентної ставки, строків користування кредитом, розміру щомісячного платежу та інше.
Відповідач, в порушення умов кредитного договору, не повернув суму кредиту, не сплатив нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить: 3 345,25 грн - заборгованість за кредитом, 29 270,97 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 04.04.2024 по 04.04.2025, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 2,5 % за кожен день користування кредитом (912,5% річних).
У зв`язку з тим, що відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не приймає заходів щодо погашення існуючої заборгованості, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом
На підставі наведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за кредитним договором № 9792 від 04.04.2024 станом на 01.07.2025 у розмірі 32 616,22, а також судові витрати в розмірі 2 422,40 грн та 10 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №9792 від 04.04.2024, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК`Процент» в розмірі 32 616,22 грн, та судові витрати в сумі 4 422,40 грн, а всього 37 038,62 грн. 
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 не виконав грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту та відсотків за користування ним, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, перевіривши всі доводи, суд дійшов висновку про підставність заявлених позовних вимог.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із критерію реальності адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, врахувавши обставини цієї справи, її складність та категорію, та дійшов висновку про їх стягнення у розмірі 2 000,00 грн., що є співмірними та розумними витратами позивача на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

24 листопада 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи оскаржуване рішення винесеним з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач та члени його родини не укладали договір про надання споживчого кредиту № 9792 від 04.04.2024 із позивачем.
Вказує, що у даній справ, судом першої інстанції встановлено, що у спірному нібито укладеному договору зазначено особу позичальника « ОСОБА_1 », телефон « НОМЕР_2 », електронна адреса « ІНФОРМАЦІЯ_1 », однак зазначена інформація не відповідає дійсності і не свідчить про проходження ним повної ідентифікації.
Крім того, зазначає, що ніколи не користувався даним номером телефону, а позивачем не надано належного та допустимого доказу належності йому вказаного номеру мобільного телефону.
Також посилається на те, що доказів, що дійсно він був підписаний ним одноразовим ідентифікатором позивачем не надано.
На переконання скаржника, договір про надання споживчого кредиту №9792 від 04.04.2024 не підписаний жодною із сторін, тобто договір не був укладений.
Вказує, що рух коштів по картці НОМЕР_1 емітованої на його ім`я за період з 04.04.2024 по 09.04.2024 не може бути належним доказом перерахування товариством йому грошових коштів у сумі 3 350,00 грн, так як не можливо достовірно ідентифікувати контрагента вищевказаного платежу.
Апелянт зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що саме скаржник будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання одноразового ідентифікатора; також відсутні докази отримання ОСОБА_1 коштів згідно з оспорюваним кредитним договором, тому вважає, що наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 15 грудня 2025 року, ТОВ «ФК «Процент», вважаючи доводи апеляційної скарги необгрунтованими та безпідставними, а оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, просило залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2025 року без задоволення, а рішення суду - без змін.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №9792, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 3 350,00 гривень, строком на 365 днів (до 04 квітня 2025 року), шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «Універсал Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних) (а.с. 15-25).
Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. 
Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , що належить позичальникові. Продовження строку надання кредиту, вказаного в п. 1.3 договору не передбачено. Розмір та строки сплати позичальником платежів за цим договором погоджені сторонами в Додатку № 1 до цього договору (п.п. 1.5, 1.7, 1.8, 1.9 договору кредиту ( а.с. 20-21).
Сума кредиту та проценти за користування ним підлягають сплаті позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у пункті 9 цього договору у строки, відповідно до графіку, визначеному у додатку № 1 (п. 4.1 договору кредиту).
Відповідно до п. 8.1 договору кредиту цей договір складено в електронному вигляді українською мовою, підписано позичальником з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором та кваліфікованого електронного підпису із кваліфікованою електронною позначкою часу та/або кваліфікованої електронної печатки з кваліфікованою електронною позначкою часу уповноваженою особою товариства.
Загальний розмір заборгованості відповідача, згідно з розрахунком заборгованості, становить 32 616,22 гривень, з яких: - 3 345,25 гривень - заборгованість за сумою кредиту; 29 270,97 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с. 27-32).

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із наведеного слідує, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що 04.04.2024 між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №9792, у формі електронного документу, який було підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) номер пароля 537455. (а.с. 15-19).
Разом з кредитним договором № 9792 від 04.04.2024 відповідачем було підписано, шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором 537455, Додаток № 1 до договору, в якому міститься Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графік платежів та реальної річної процентної ставки, інформаційне повідомлення та паспорт споживчого кредиту, які є невід`ємною частиною кредитного договору.
На підтвердження укладення кредитного договору № 9792 від 04.04.2024, окрім самого договору, позивач надав витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://procent.com.ua, який містить хронологію дій щодо укладення кредитного договору, а також Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «ФК «Процент» (а.с. 33-37).
З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Отже, із наведеного слідує, що відповідач уклав із ТОВ «ФК «Процент» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором 537455 ), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, що спростовує доводи апеляційної скарги про неукладення відповідачем кредитного договору.
Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відповідачніколи не користувався вказаним у договорі номером телефону, оскільки ОСОБА_1 не надав суду доказів неналежності йому вказаного в договорі номеру на момент укладення договору, а інша особиста інформація, яка міститься в договорі №9792 від 04.04.2024, а саме анкетні дані, відповідають паспортним даним, РНОКПП та даті народження відповідача, що долучені до апеляційної скарги і не спростовані ОСОБА_1 під час розгляду справи в апеляційному порядку.
Слід зазначити, що у фізичної особи може бути декілька мобільних номерів, зокрема і різних операторів, а також особа може володіти декількома електронними поштами, оскільки законодавство не обмежує абонентів у кількості номерів чи аккаунтів, а лише дозволяє ідентифікувати їх за паспортними даними для певних послуг (наприклад, при реєстрації SIM-карти) або використовувати номери для різних потреб, як це передбачено Законом України «Про електронні комунікації».
Також є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо відсутності в договорі про надання споживчого кредиту №9792 від 04.04.2024 підписів сторін, що свідчить про його неукладеність, оскільки вказаний договір укладений на сайті товариства https: //procent.com.ua, а до позовної заяви було долучено копії документів.
Колегія суддів зазначає, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.
На підтвердження виконання товариством умов кредитного договору, а саме надання ОСОБА_1 коштів у розмірі 3 350,00 грн, позивач надав Довідку від 30.06.2025, з якої вбачається, що на підставі договору №41466388-1_06/09/23 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку), про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, укладеного ТОВ «ФК «Еланс» та ТОВ «ФК «Процент» і підтвердження того, що платежі успішно проведені в системі та деталі операції, зокрема, дата проведення платежу - 04.04.2024, сума платежу - 3 350,00 грн, номер картки - НОМЕР_1, призначення платежу - перерахування коштів за договором 9792 від 04.04.2024 на умовах фінансового кредиту, номер операції, код авторизації та номер в системі - FONDY:777343227 ( а.с. 26); вказані докази спростовують доводи апеляційної скарги, що рух коштів по картці НОМЕР_1 , емітованої на ім`я відповідача за період з 04.04.2024 по 09.04.2024 не може бути належним доказом перерахування товариством ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 3 350,00 грн. у зв`язку із неможливістю достовірної ідентифікації контрагента вищевказаного платежу.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не заперечується належність йому картки НОМЕР_1 , яка вказана у кредитному договорі та на яку зараховані кошти і не спростовує факт зарахування коштів у розмірі 3 350,00 грн саме 04.04.2024.
Отже, із наведеного слідує, що позивачем доведено видачу кредитних коштів відповідачу згідно укладеного кредитного договору №9792 від 04.04.2024 у розмірі 3 350,00 грн та порушення відповідачем умов даного договору.
Відповідачем розмір заборгованості не оскаржується, проте, колегія суддів, перевіривши наведений позивачем розмір заборгованості встановила, що нарахування заборгованості за відсотками за період з 04.04.2024 по 01.07.2025 здійснювалось відповідно до умов договору ( 2,50 % за кожен день користування кредитом) та Графіку платежів, і становить 29 270,97 грн.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь ТОВ «ФК «Процент» підлягає стягненню сума у розмірі 32 616,22 грн, з яких : 3 350,00 грн - тіло кредиту, 29 270,97 грн - проценти за користування кредитом.
Як вбачається з апеляційної скарги, скаржник просить скасувати рішення суду в повному обсязі, однак доводів щодо неправомірності рішення суду в частині стягнення з нього витрат на правничу допомогу апеляційна скарга не містить, а тому рішення суду в цій частині не переглядається.
Інші доводи, наведені стороною відповідача в апеляційній скарзі, були предметом апеляційного перегляду, однак на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення справи по суті не впливають.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази та дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.
Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча         О.В. Карпенко

Судді          О.М. Новіков

Л.І. Василенко