ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2026 року   Справа № 906/982/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. ,  суддя Василишин А.Р. 
секретар судового засідання Першко А.А.
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився 
від відповідача: не з`явився 
прокурор: Гіліс І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 13 листопада 2025 року у справі №906/982/25 (повний текст складено 13 листопада 2025 року, суддя Тимошенко О.М.) 
за позовом Керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Чуднівської міської ради 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Любар" 
про стягнення 750000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:
Керівник Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Чуднівської міської ради звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Любар" про стягнення 750000 грн безпідставно отриманого доходу.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 13 листопада 2025 року у справі №906/982/25 відмовлено в задоволенні позову Керівнику Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Чуднівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Любар" про стягнення 750000,00 грн.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що стаття 211 Земельного кодексу України та постанова Кабінету Міністрів України, якою визначено порядок нарахування та відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, є спеціальними нормами, що регулюють спірні правовідносини. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ТОВ "Агро-Любар" без достатньої правової підстави здійснило обробіток земельної ділянки з метою вирощування та подальшої реалізації кукурудзи, у зв`язку з чим Чуднівською міською радою було нараховано та відповідачем сплачено шкоду, заподіяну самовільним зайняттям земельної ділянки. За таких обставин суд дійшов висновку, що положення статей 1212 та 1214 Цивільного кодексу України не регулюють спірні правовідносини, оскільки останні врегульовані спеціальними нормами земельного законодавства, а відтак позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Не погодившись з ухваленим рішенням, Заступник керівника Житомирської обласної прокуратури звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 13 листопада 2025 року у справі №906/982/25 та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що ТОВ "Агро-Любар" без достатньої правової підстави здійснило самовільний посів, вирощування та збирання кукурудзи на земельній ділянці комунальної власності площею 25 га з кадастровим номером 1825882000:07:000:0092, розпорядившись зібраним урожаєм на власний розсуд, чим фактично визнало самовільне зайняття земельної ділянки та отримання доходу від її незаконного використання, власником якої є Чуднівська міська рада.
Апелянт вказує, що правовідносини, які виникли у зв`язку з отриманням такого доходу, підлягають регулюванню нормами статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України, оскільки предметом інституту безпідставного набуття або збереження майна є відносини, пов`язані з набуттям чи збереженням майна без достатньої правової підстави, що має місце за наявності таких умов: набуття або збереження майна, здійснення такого набуття за рахунок іншої особи та відсутність правової підстави для такого набуття або збереження.
При цьому апелянт зазначає, що відсутність правової підстави означає такий перехід майна, який не ґрунтується на вимогах закону, інших правових актів або правочину, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту, а отже, має місце безпідставне збагачення набувача за рахунок потерпілого поза межами передбачених законом підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, визначених статтею 11 ЦК України.
Прокурор також наголошує, що, на відміну від деліктних зобов`язань, для яких характерним є зменшення майна потерпілого та обов`язковість вини заподіювача шкоди, у кондикційних зобов`язаннях достатнім є сам факт неправомірного набуття або збереження майна однією особою за рахунок іншої, при цьому обов`язок повернення безпідставно набутого майна або відшкодування його вартості не є заходом цивільно-правової відповідальності.
Крім того, апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 листопада 2022 року у справі №910/9185/19, відповідно до якої вимога про повернення безпідставно набутого майна за статтями 1212, 1213 ЦК України є основною у кондикційному зобов`язанні, однак не вичерпує його змісту, оскільки потерпілий має право на відшкодування доходів, отриманих від такого майна, відповідно до абзацу першого частини першої статті 1214 Цивільного кодексу України.
Також скаржник звертає увагу суду, що право власності на врожай сільськогосподарських культур може виникнути лише у власника земельної ділянки або належного землекористувача, право якого відповідає вимогам закону та зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тоді як відповідач таким правом не володів. Виходячи з посівної площі 25 га, урожайності 7,5 т з 1 га та вартості кукурудзи 4000 грн за 1 т, апелянт зазначає, що відповідач міг отримати дохід у розмірі 750 000 грн, який відповідачем не спростовано та альтернативного розрахунку не подано, у зв`язку з чим, на думку апелянта, весь дохід, який міг бути отриманий ТОВ "Агро-Любар" унаслідок використання земельної ділянки, підлягає поверненню Чуднівській міській раді як безпідставно набуте майно.
Листом №906/982/25/6369/25 від 05 грудня 2025 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Житомирської області.
18 грудня 2025 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/982/25.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19 грудня 2025 року у справі №906/982/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 13 листопада 2025 року у справі №906/982/25 та призначено розгляд апеляційної скарги на 28 січня 2026 р. об 10:40 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №2.
Від відповідача – ТОВ "Агро-Любар" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останнє вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що спірні правовідносини, пов`язані із самовільним зайняттям земельної ділянки, врегульовані спеціальними нормами земельного законодавства, зокрема статтею 211 Земельного кодексу України та підзаконними нормативно-правовими актами, у межах яких Чуднівською міською радою було визначено розмір завданої шкоди, яку ТОВ "Агро-Любар" відшкодувало у повному обсязі. За таких обставин, на думку відповідача, відсутні підстави для застосування положень статей 1212 та 1214 Цивільного кодексу України, а доводи прокурора щодо існування кондикційних зобов`язань є необґрунтованими.
Відповідач також вказує, що у зв`язку з відшкодуванням шкоди спір щодо самовільного зайняття земельної ділянки був фактично врегульований між Товариством та Чуднівською міською радою, у зв`язку з чим, на переконання відповідача, у прокурора були відсутні підстави та повноваження для представництва інтересів держави в особі Чуднівської міської ради.
Крім того, відповідач зазначає, що Чуднівська міська рада як орган місцевого самоврядування не здійснює господарської діяльності у сфері сільськогосподарського виробництва та не може отримувати дохід від такої діяльності, а як розпорядник земель комунальної власності наділена правом передавати земельні ділянки в оренду та отримувати орендну плату. Вказується, що у спірному випадку міською радою було реалізовано саме повноваження щодо визначення та стягнення шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, тоді як підстави для отримання будь-якого іншого доходу відсутні.
Відповідач також посилається на надані суду докази, згідно з якими з моменту державної реєстрації права комунальної власності за Чуднівською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером 1825882000:07:000:0092 площею 44,1238 га, зазначена земельна ділянка жодного разу не передавалася в оренду.
Окремо відповідач зазначає, що прокурором не подано належних та допустимих доказів урожайності саме зі спірної земельної ділянки, а розрахунок можливого доходу ґрунтується на усереднених показниках урожайності без урахування фактичних характеристик земельної ділянки, що, на думку відповідача, свідчить про недоведеність заявленого розміру позовних вимог.
26 січня 2026 року від представника ТОВ "Агро-Любар" – адвоката Макаренка І.Я. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обгрунтоване зайнятістю в інших судових засіданнях у Житомирському апеляційному суді (справи №282/452/24, №290/1186/21).
Розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відкладення розгляду справи є правом суду та здійснюється ним, з урахуванням конкретних обставин у справі та у разі визнання причин неявки сторін поважними. При цьому відкладення розгляду справи є прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Процесуальний закон не містить приписів щодо обов`язкового здійснення апеляційного розгляду за участю представників учасників справи. Не зазначалося про таку участь як обов`язкову і в ухвалі про призначення судового засідання.
Колегія суддів зауважує, що ТОВ "Агро-Любар" було завчасно повідомлене про судове засідання, процесуальна позиція відповідача викладена у відзиві на апеляційну скаргу. Підприємство не було позбавлене можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, який є працівником підприємства в порядку самопредставництва або укласти договір з адвокатом, який не буде зайнятий в інших судових засіданнях 28 січня 2026 року.
Суд враховує, що зайнятість представника в іншому судовому засіданні не є поважною причиною для відкладення розгляду справи №906/982/25, оскільки це є суб`єктивним ставленням заявника до справи, встановлення пріоритету (переваги) судовим засіданням у різних справах залежить від суб`єктивних факторів заявника.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ТОВ "Агро-Любар" було створено належні умови для реалізації наданих процесуальним законодавством прав, відповідач не був позбавлений можливості забезпечити явку свого представника в судове засідання.
Отже, з огляду на викладене, судом відмовлено у задоволені клопотання про відкладення розгляду справи.
Безпосередньо в судовому засіданні прокурор повністю підтримала вимоги і доводи викладені в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №52-ОТГ від 11 грудня 2020 року, акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, державним реєстратором Чуднівської міської ради 14 грудня 2020 року зареєстровано право комунальної власності Чуднівської міської ради на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1825882000:07:000:0092 площею 44,1238 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2079885218258) /т.1, а.с.17/.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 1825882000:07:000:0092 площею 44,1238 га на праві комунальної власності належить Чуднівській міській раді, у користування не передавалася.
26 липня 2023 року ТОВ "Агро-Любар" звернулося до Чуднівської міської ради з листом-повідомленням №50, яким товариство повідомило, що на весні 2023 року працівниками товариства помилково оброблено земельну ділянку площею 25 га, яка розташована на території Дриглівського старостинського округу Чуднівської міської ради. У зверненні ТОВ "Агро-Любар" просить визначити суму до відшкодування за користування земельною ділянкою площею 25 га в період з квітня по листопад 2023 року (тобто до моменту зібрання врожаю) /т.1, а.с.19/.
08 вересня 2023 року Комісією з визначення та відшкодування збитків, заподіяних Чуднівській міській територіальній громаді внаслідок порушення вимог земельного законодавства ТОВ "Агро-Любар" складено Акт №6, з якого убачається, що ТОВ "Агро-Любар" самовільно зайнято частину земельної ділянки з кадастровим номером 1825882000:07:000:0092 площею 25 га (250000 кв.м.) на території Дриглівського старостинського округу Чуднівської міської ради, шляхом самовільного засівання кукурудзою; термін використання земельної ділянки 8 місяців (квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад) 2023 року; розмір збитків, завданих власнику землі - Чуднівській міській територіальній громаді становить 9082,24 грн.; термін, що встановлений для сплати завданих збитків, до 08 жовтня 2023 року /т.1, а.с.20/.
Рішенням виконавчого комітету Чуднівської міської ради №186 від 12 вересня 2023 року "Про затвердження актів з визначення та відшкодування збитків, заподіяних Чуднівській міській територіальній громаді внаслідок порушення вимог земельного законодавства" затверджено акт №6 від 08 вересня 2023 року з визначення та відшкодування збитків, заподіяних Чуднівській міській територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства /т.1, а.с.22/.
14 вересня 2023 року Чуднівська міська рада повідомила ТОВ "Агро-Любар" про необхідність відшкодувати збитки заподіяних внаслідок користування земельною ділянкою без укладення договору оренди в розмірі 9082,24 грн. в десятиденний термін /т.1, а.с.23/.
Вказані збитки у розмірі 9082,24 грн. ТОВ "Агро-Любар" добровільно сплачено, що підтверджується довідкою про рух коштів за період з 01 січня 2023 року по 16 липня 2024 року та листом Чуднівської міської ради №192 від 12 серпня 2024 року /т.1, а.с.24, 25/.
Наведені обставини свідчать, що ТОВ "Агро-Любар" без достатньої правової підстави використовувало для ведення сільського господарства частину земельної ділянки з кадастровим номером 1825882000:07:000:0092 площею 25 га, законним власником якої є Чуднівська міська рада.
З огляду на те, що речові права відповідача на земельну ділянку у визначеному законом порядку не зареєстровано, земельна ділянка йому у користування не передавалася, фактично відповідач здійснив самовільне використання земельної ділянки, останній не набув права оренди і використовував їх без достатніх правових підстав, тому прокурор вважає, що дохід від реалізації вирощеної на цих земельних ділянках сільгосппродукції підлягає поверненню потерпілому відповідно до статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 цього Кодексу власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Частина перша статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом указаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.
Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).
Натомість предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Близьку за змістом позицію викладено у постановах Верховного Суду 14 січня 2021 року у справі №922/2216/18, від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі №918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі №904/2444/18.
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.
Тобто умовою безпідставного збагачення є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі №916/2478/20, від 04 травня 2022 року у справі №903/359/21, від 05 жовтня 2022 року у справі №904/4046/20.
В свою чергу, відповідно до частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.
У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2022 року у справа №910/9185/19 зазначено, що вимога про повернення потерпілому майна, набутого безпідставно за статтями 1212, 1213 Цивільного кодексу України є основною в кондиційному зобов`язанні, але не вичерпує його змісту, адже поряд з нею існує право потерпілого на відшкодування доходів від такого майна відповідно до абзацу першого частини першої 1214 Цивільного кодексу України.
За змістом абзацу першого частини першої 1214 Цивільного кодексу України право на відшкодування доходів від безпідставно набутого майна може бути реалізоване за сукупності таких складових:
1) право вимагати відшкодування доходів може бути реалізоване власником або особою, яка володіє, користується чи експлуатує майном на законній підставі або з інших законних підстав має право на отримання доходу від використання цього майна;
2) доходи повертаються саме особою, яка володіє або володіла, майном безпідставно;
3) повертаються доходи, які ця особа одержала або могла одержати від такого майна;
4) повертаються доходи отримані з часу, коли набувач дізнався або міг дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.
Отримання або можливість отримання набувачем відомостей про неправомірність володіння чужим майном є моментом, з якого виникає обов`язок повернути фактично отримані від спірного майна доходи, або доходи, які могли бути отримані за нормальних умов.
Отже, за загальним правилом умовою виникнення додаткового кондиційного обов`язку з повернення доходів від безпідставно набутого майна є лише недобросовісна поведінка набувача, адже за період, коли останній був упевнений у підставності свого збагачення і не повинен був знати про протилежне, відшкодування кондикційних доходів цією нормою не передбачено.
Якщо незаконне заволодіння майном відбулося внаслідок порушення вимог закону відповідачем, то останній у розумінні абзацу першого частини першої статті 1214 Цивільного кодексу України вважається таким, що знав або мав знати про володіння ним майном без достатньої правової підстави з моменту заволодіння.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2024 року у справі №910/3943/21 (910/9185/19).
Колегія суддів виходить з того, що хоча фактичні обставини справи свідчать про використання ТОВ "Агро-Любар" частини земельної ділянки без належної правової підстави, заявлені прокурором вимоги про стягнення 750 000 грн доходу від реалізації вирощеної сільськогосподарської продукції не узгоджуються з правовою природою кондиційних зобов`язань та умовами застосування статті 1214 Цивільного кодексу України.
Як убачається з матеріалів справи, факт самовільного використання земельної ділянки площею 25 га у період з квітня по листопад 2023 року був самостійно виявлений і повідомлений самим відповідачем, який звернувся до Чуднівської міської ради з листом від 26 липня 2023 року №50, визнав допущену помилку та ініціював процедуру визначення розміру компенсації за користування земельною ділянкою.
За результатами розгляду цього звернення уповноваженим органом було визначено розмір збитків, завданих територіальній громаді, а саме 9082,24 грн, які відповідач добровільно та у повному обсязі сплатив у встановлений строк. Зазначені обставини підтверджені актом №6 від 08 вересня 2023 року, рішенням виконавчого комітету Чуднівської міської ради №186 від 12 вересня 2023 року та доказами фактичної сплати коштів.
Таким чином, правові наслідки самовільного використання земельної ділянки були врегульовані сторонами в межах спеціального земельно-правового механізму відшкодування збитків, передбаченого статтями 152, 156 Земельного кодексу України.
Водночас прокурор, обґрунтовуючи позовні вимоги, фактично ототожнює будь-яке самовільне користування земельною ділянкою з автоматичним виникненням обов`язку повернути весь дохід від вирощеної продукції, що не відповідає змісту статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України та усталеній практиці Верховного Суду.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, для виникнення обов`язку з повернення доходів відповідно до абзацу першого частини першої статті 1214 ЦК України необхідною є сукупність таких умов: безпідставне володіння майном; отримання або можливість отримання доходу саме від цього майна; знання або об`єктивна можливість знання набувачем про безпідставність такого володіння; причинний зв`язок між безпідставним володінням і отриманими доходами.
При цьому Верховний Суд у постановах від 03 листопада 2022 року у справі №910/9185/19 та від 25 січня 2024 року у справі №910/3943/21 чітко наголосив, що обов`язок повернення доходів за статтею 1214 Цивільного кодексу України виникає з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про відсутність правових підстав володіння, а не автоматично з моменту фактичного користування майном.
З матеріалів справи вбачається, що до моменту звернення ТОВ "Агро-Любар" до Чуднівської міської ради відповідач не усвідомлював факту використання саме спірної земельної ділянки, а після встановлення відповідних обставин діяв відкрито, добросовісно та ініціював відшкодування визначених збитків. Будь-яких доказів того, що відповідач умисно або з очевидною недобросовісністю використовував земельну ділянку, усвідомлюючи відсутність правових підстав та маючи намір отримати неправомірний дохід, матеріали справи не містять.
Крім того, прокурором не доведено ані фактичний розмір доходу, отриманого саме з використання спірної земельної ділянки площею 25 га, ані причинний зв`язок між цим доходом та порушенням прав власника землі. Заявлена до стягнення сума 750 000 грн є розрахунковою, абстрактною та не підтверджена належними і допустимими доказами у розумінні статей 73– 76 Господарського процесуального кодексу України.
За таких обставин застосування статті 1214 Цивільного кодексу України у даному випадку призводило б до подвійної відповідальності відповідача за одне й те саме порушення, що суперечить як принципу справедливості цивільно-правової відповідальності, так і правовій природі кондиційних зобов`язань, які не мають штрафного чи карального характеру.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені вимоги про стягнення доходу від використання земельної ділянки на підставі статті 1214 ЦК України є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відсутні необхідні умови для виникнення відповідного кондиційного обов`язку.
Крім того, як вже зазначалося, предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним набуттям або збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Разом з тим, відповідно до статей 3, 4 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Згідно зі статтею 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до закону, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок, при цьому методика визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок такого порушення, затверджується Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми Постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року №963 затверджено Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання.
Таким чином, стаття 211 Земельного кодексу України та постанова Кабінету Міністрів України №963 є спеціальними нормами, які вичерпно регулюють порядок визначення та відшкодування шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, і мають пріоритет у застосуванні перед загальними положеннями цивільного законодавства.
Судами встановлено та сторонами не заперечується, що ТОВ "Агро-Любар" без достатньої правової підстави здійснило обробку частини земельної ділянки з метою вирощування та подальшої реалізації сільськогосподарської продукції, у зв`язку з чим Чуднівською міською радою у встановленому законом порядку було визначено розмір шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, та така шкода відповідачем добровільно відшкодована у повному обсязі.
За таких обставин спірні правовідносини вже були врегульовані спеціальним земельним законодавством, а отже відсутні правові підстави для субсидіарного застосування статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України, на які посилається прокурор.
Отже, заявлення вимог про стягнення доходу на підставі статті 1214 Цивільного кодексу України за наявності спеціального правового механізму відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки фактично спрямоване на повторне притягнення відповідача до відповідальності за одне й те саме порушення, що суперечить принципам правової визначеності та справедливості.
У зв`язку з наведеним позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
При цьому, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").
У відповідності до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, в розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду Житомирської області від 13 листопада 2025 року у справі №906/982/25, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно зі статтею 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 13 листопада 2025 року у справі №906/982/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Житомирської області від 13 листопада 2025 року у справі №906/982/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу №906/982/25 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "03" лютого 2026 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б. 

Суддя   Філіпова Т.Л. 

Суддя   Василишин А.Р.