УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд  
Справа №293/656/25 Головуючий у 1-й інст. Лось Л. В. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №293/656/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 
на рішення  Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Лось Л.В.
встановив:
У червні 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за кредитним договором №1333-5571 від 18.01.2024 в розмірі 26 868,75 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 2 745,00 грн; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 24 123,75 грн. 
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18 січня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та фізичною особою, якою є - ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1333-5571.
Зазначений кредитний договір, як вбачається із його змісту, разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений, у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». 
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, - в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
На виконання вимог кредитного договору, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор С7666, для підписання кредитного договору №1333-5571 від 18.01.2024, підтвердження ознайомлення з Правилами та іншими супутніми документами.
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 6000,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 8 днів; знижена % ставка - 2,5 % в день; стандартна % ставка - 2,5 % в день.
Також додатковою угодою №1 від 24.01.2024 до Договору про відкриття кредитної лінії №1333-5571 від 18.01.2024 Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит в розмірі 900,00 грн.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору та додаткові кредитні кошти відповідно до Додаткової угоди. На підтвердження факту видачі кредиту до позовної заяви додано документи, що підтверджують перерахування кредитних коштів.
Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.
Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед позивачем, відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1333-5571 від 18.01.2024 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є додатком до позовної заяви.
Сплачуючи кредит, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано.
В подальшому, відповідач всупереч умовам кредитного договору, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами кредитного договору.
Станом на 23.05.2025 року загальний розмір грошових вимог кредитодавця до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору (сума кредиту і процентів), становлять 26 868,75 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 2 745,00 грн; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 24 123,75 грн. 
Порядок нарахування зазначеної суми заборгованості відображений в розрахунку сум заборгованості за кредитним договором, що додається до позовної заяви.
Таким чином, з боку відповідача по відношенню до позивача має місце свідоме порушення зобов`язання, визначеного в кредитному договорі, що відповідно до статті 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені Кредитним договором або законом. 
Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 липня 2025 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1333-5571 від 18.01.2024 року у розмірі 2 745,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 8 235,00 грн заборгованості за процентами та судовий збір в розмірі 989,92 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подавав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав невстановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовільнити позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції помилково зазначив в описовій частині оскаржуваного рішення про те, що нарахування денної процентної ставки за умовами договору на рівні 2,5% є нікчемним в силу положень ч.5 ст. 8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», який передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четверної ст.8 цього Закону, не може перевищувати 1%. Звертає увагу, що кредитний договір було укладено в електронній формі з використанням електронного підпису через одноразовий ідентифікатор. Підписуючи цей Договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами кредитного договору, який разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язаний неухильно їх дотримуватися. Крім того, вбачається, що у Паспорті споживчого кредиту зазначено, що споживач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування. Отже, вказані умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. 
Також зазначає, що 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 23.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, - з 21.08.2024 - денна ставка не більше 1%. Таким чином, станом на 18.01.2024 (день укладення Кредитного договору) законодавством встановлено максимальний розмір денної процентної ставки 2,5%. Тобто нарахування процентів відбулось у відповідності до вимог Закону, умов Договору та у строк визначений Кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем до позовної заяви. Таким чином нарахування та стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом в розмірі 8 235,00 грн, виходячи з розміру неповернутого тіла кредиту в сумі 2 745,00 грн та денної процентної ставки 1%, нарахованих в межах строку дії договору, є помилковим. 
Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона відповідача не скористалась.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 18.01.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та фізичною особою - ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1333-5571, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 6 000,00 грн. строком на 300 днів, тобто до 12.11.2024 року, шляхом переказу на його платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі зниженої та стандартної ставки 2,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії договору за виключенням строку користування кредитом за зниженою); базовий період користування кредитом - 8 календарних днів.
Також додатковою угодою №1 від 24.01.2024 до Договору про відкриття кредитної лінії №1333-5571 від 18.01.2024 Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит в розмірі 900,00 грн.
Договір укладено сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Із довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту №1333-5571 від 18.01.2024 за допомогою системи LiqPay та листа АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від 23.05.2025, вбачається, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на платіжну картку НОМЕР_1 , яку ОСОБА_1 зазначив під час реєстрації в електронному кабінеті, було перераховано кошти у загальному розмірі 6 900,00 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що нарахування денної процентної ставки за умовами договору на рівні 2,5% є нікчемним в силу положень ч.5 ст. 8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», який передбачає, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четверної ст.8 цього Закону, не може перевищувати 1%. Таким чином районний суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом в розмірі 8 235,00 грн, виходячи з розміру неповернутого тіла кредиту в сумі 2 745,00 грн та денної процентної ставки 1%, нарахованої в межах строку дії договору (300 календарних днів).
Проте повністю з такими висновками суду погодитись неможливо, виходячи із наступного.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно встановлених судом фактичних обставин справи, 18.01.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1333-5571 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит шляхом перерахування на його банківський рахунок (банківська картка), з урахуванням додаткової угоди до договору від 24.01.2024, грошових коштів у розмірі 6 900,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі стандартної ставки 2,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії договору за виключенням строку користування кредитом за зниженою ставкою- 2,5%); базовий період користування кредитом - 8 календарних днів; строком на 300 календарних днів. Дата повернення кредиту 12.11.2024 року.
Згідно із розрахунком заборгованості за договором №1333-5571 від 18.01.2024 станом на 23.05.2025, заборгованість відповідача за наданим кредитом становить 43 110,00 грн, а саме: основний борг - 2 745,00 грн; залишок відсотків - 40 365,00 грн (а.с.69-73). 
Також з наданого розрахунку слідує, що 19.01.2024 року - відповідачем внесено платіж у розмірі 1 200,00 грн, з яких 300,00 грн. було враховано позивачем на погашення процентів за користування кредитними коштами, а 900,00 грн. - на погашення основного боргу. 
01.02.2024 року - відповідачем внесено платіж у розмірі 2 010,00 грн, які було враховано на погашення процентів за користування кредитними коштами. 
10.02.2024 року - внесено платіж у розмірі 1 316,25 грн, які також було враховано на погашення процентів за користування кредитними коштами. 
Станом на дату повернення кредиту - 12.11.2024 року, розмір заборгованості за кредитом, з урахуванням частково сплачених відповідачем платежів, згідно наданого розрахунку, складає: 5850,00 грн неповернутого тіла та 40 365,00 грн неповернутих відсотків.
26.02.2025 року та 08.03.2025 - відповідачем внесено платежі у розмірі 605,00 грн та 2500,00 грн, які було враховано позивачем на погашення основного боргу, оскільки платежі внесено після закінчення строку кредитування. 
З урахуванням програми лояльності, застосованої відповідно до затверджених наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» №96-П від 26.12.2023 Правил акції під умовною назвою «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості» для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», до стягнення позивачем заявлено заборгованість у розмірі 26 868,75 грн, з яких: 2 745,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 24 123,75 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. 
При цьому матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем всієї суми кредиту та сплати процентів за користування кредитними грошима матеріали справи не містять.
Отже встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) у повному розмірі не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2745,00 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.
Однак, колегія суддів, перевіряючи розрахунок процентів за кредитним договором не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке.
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 23.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, - з 21.08.2024 - денна ставка не більше 1%.
Керуючись вимогами Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів, провівши власний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_1 , відмічає наступне.
З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредитні кошти 18.01.2024 року. При цьому колегія суддів виходить із розміру неповернутого тіла кредиту в сумі 5 850,00 грн за період користування кредитними коштами, згідно наданого позивачем розрахунку.
Отже, згідно вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» денна ставка відсотків має бути не більше 2,5 %, відтак, за період з 18.01.2024 року по 22.04.2024 року розмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 складає 14 040,00 грн (5 850,00 грн х 2,5% х 96 днів за період з 18.01.2024 по 22.04.2024 року).
В свою чергу, починаючи з 23.04.2024 року - денна ставка має становити не більше 1,5%. Отже, за період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року розмір процентів становить 10 530,00 грн (5850,00 грн. х 1,5% х 120 днів за період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року).
Також, починаючи з 21.08.2024 - денна процента ставка має становити не більше 1%, а тому за період з 21.08.2024 по 12.11.2024 розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача становить 4 914,00 грн (5 850,00 грн х 1% х 84 дня за період з 21.08.2024 року по 12.11.2024 року).
Отже, загальний розмір заборгованості по відсоткам становить 29 484,00 грн, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для обрахування розміру відсотків за кредитним договором виходячи з відсоткової ставки 1% в межах строку дії договору виходячи із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 745,00 грн є помилковим.
Однак колегія суддів вважає, що розмір відсотків в сумі 24 123,75 грн, які позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача, підлягає зменшенню виходячи з наступного. 
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Колегія суддів вважає, що розмір процентів, які просить стягнути позивач з відповідача не є співмірним тілу кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) за користування коштами.
У постанові ВС від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 зазначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 9.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9.04.1985 № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 7.10.2020 у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
У постанові ВС від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 зазначено, «що під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не спростував доводів ОСОБА_1 щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. При цьому відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів».
З огляду на зазначене, враховуючи, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за договором №1333-5571 від 18.01.2024 про споживчий кредиту по процентам 24 123,75 грн не є співрозмірною сумі кредиту за договором в розмірі 2 745,00 грн, є непропорційно великою сумою відсотків, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що розмір процентів за вказаним договором необхідно зменшити, обмежившись сумою відсотків в 8 235,00 грн, які присудженні до стягнення судом першої інстанції. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача користь позивача суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 10 980,00 грн. є вірним. 
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» залишити беззадоволення, а рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 липня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 12 січня 2026 року.

Головуючий Судді