ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/35386/24 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
суддів: Вівдиченко Т.Р., Кузьмишиної О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2024 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:
- визнати протиправними дії командування Військової частини НОМЕР_2 щодо не звільнення сержанта ОСОБА_1 з військової служби на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
- зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_2 та командування Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення сержанта ОСОБА_1 з військової служби на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що має право на звільнення з військової служби з огляну на наявність у нього ІІ групи інвалідності.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. 
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.05.2025 та від 03.10.2025 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 .
18 травня 2024 року позивач звернувся з рапортом до керівництва Військової частини НОМЕР_1 про його звільнення з військової служби.
Оскільки відповіді по рапорту не було, від позивача було подано адвокатський запит щодо стану розгляду даного рапорту, на що було отримано наступну відповідь:
«У військовій частині НОМЕР_1 розглянуто Ваш адвокатський запит від 04.07.2024 в інтересах військовослужбовця частини сержанта ОСОБА_1 щодо надання інформації про стан та результати розгляду рапорту останнього стосовно його звільнення з військової служби.
Опрацювавши вищевказаний запит, повідомляємо наступне: рапорт на звільнення з військової служби сержанта ОСОБА_1 був розглянутий командуванням Військової частини НОМЕР_1 .
21.05.2024 підготовлено подання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу (за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), та документи направлено для погодження до Військової частини НОМЕР_2 .
Станом на сьогодні, документи щодо звільнення сержанта ОСОБА_1 на погоджені у Військовій частині НОМЕР_2 та повернуті до Військової частини НОМЕР_1 , оскільки закінчився термін дії довідки МСЕК, якою підтверджується інвалідність останнього.
Також відсутні документи що підтверджують неможливість направлення ОСОБА_1 на МСЕК у 2023 році та пізніше, відповідно до положень постанови Кабінету міністрів України № 225 від 08.03.2022.
Одночасно інформую, що в 2023-2024 роках ОСОБА_1 до командування Військової частини НОМЕР_1 з приводу направлення його на МСЕК не звертався, хоча перебував у відпустках.
За умови переогляду ОСОБА_1 органом МСЕК та надання підтверджуючих документів про наявність інвалідності, ОСОБА_1 може бути звільненим з військової служби».
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо звільнення з військової служби, з метою захисту порушених прав, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Суд виснував, що до рапорту про звільнення ОСОБА_1 від 18.05.2024 не було додано жодних документів на підтвердження неможливості направлення останнього на повторний огляд МСЕК; в 2023-2024 роках позивач до командування військової частини НОМЕР_1 з приводу направлення його на МСЕК не звертався, хоча мав таку можливість так як перебував у відпустках; твердження позивача, що він являється інвалідом ІІ групи не відповідає дійсності так як посвідчення про інвалідність дійсне було до 01.12.2023 і термін дії його ніхто не продовжував; відповідно до висновку ВЛК від 14 листопада 2023 року №2980 позивач придатний до військової служби і про його інвалідність нічого зазначено.
Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта частково обґрунтованими, враховуючи наступне.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіряючи дотримання Військовою частино НОМЕР_2 наведених норм при прийнятті спірного рішення, судова колегія керується наступним.
Так, положеннями частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено презумпцію неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування у спорі покладено на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Водночас суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття рішень, що містять невмотивовані висновки або обґрунтовані загальними фразами, а не конкретними аргументами, що повинні містити відповідь на ключові питання, за яких виник спір. Тому негативне для особи рішення повинно бути належним чином вмотивоване.
Відмовляючи у звільненні з військової служби ОСОБА_1 відповідач - Військова частина НОМЕР_2 вказав про те, що термін дії довідки МСЕК, якою підтверджується інвалідність останнього, завершився.
Так, з матеріалів справи вбачається та не є спірним, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 10.11.2021, дійсне до 01.12.2023 (а.с.4).
Відповідно до довідки до Акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ від 02.11.2021, позивачу встановлено другу групу інвалідності з 02.11.2021, огляд повторний, інвалідність встановлена до 01.12.2023, дата чергового переогляду 02.11.2023. 
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
З наведеного вбачається, що позивачу встановлена група інвалідності до запровадження воєнного стану на території України, та повторний переогляд призначений на листопад 2023 року, тобто під час дії воєнного стану, що не є спірним.
Порядок проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України врегульовано постановою Кабінету Міністрів України № 225 від 8 березня 2022 року у редакції від 31 березня 2022 року (далі - Постанова №225).
За приписами пункту третього Постанови №225 повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення:
осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках), лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317;
дітей з інвалідністю лікарем до лікарсько-консультативної комісії відповідно до Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 р. № 917 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 100, ст. 3666).
При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд.
У разі коли в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю встановлений строк повторного огляду, що припав на період дії воєнного стану на території України, та в особи з інвалідністю відсутня можливість пройти медико-соціальну експертну комісію, а в дитини з інвалідністю - лікарсько-консультативну комісію закладу охорони здоров`я, їх індивідуальна програма реабілітації продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд і не отримано відповідну індивідуальну програму реабілітації.
Наведене свідчить про те, що група інвалідності ОСОБА_1 вважається чинною до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану.
Також позивачем додано до матеріалів справи відомості з пенсійної справи про нарахування пенсії по інвалідності станом на жовтень 2024 року.
Відповідно, висновки Військової частини НОМЕР_2 в даній частині є безпідставними.
Щодо неможливості направлення ОСОБА_1 на МСЕК у 2023 року та пізніше, відповідно до положень Постанови №225, судова колегія враховує наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 06.09.2023 позивач звертався до командира мінометної батареї з рапортом про необхідність повторного огляду МСЕК для продовження дії інвалідності (а.с.7).
За підписом капітана ОСОБА_2 , командира мінометної батареї Військової частини НОМЕР_1 , у погодженні рапорту відмовлено з посиланням на пункт третій постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 2022 року № 390, з поясненням, що повторний огляд переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану (а.с.7).
Таким чином, висновки відповідача щодо неможливості направлення ОСОБА_1 на повторний огляд МСЕК не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд зазначає, що відмова Військової частини НОМЕР_2 у звільненні сержанта ОСОБА_1 з військової служби на підставі п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) є необґрунтованою, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд вказує, що відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні суди не можуть підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.
Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, то суд зауважує, що належним способом захисту є зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), з урахуванням висновків суду.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що наявні правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, та частково задовольнити адміністративний позов.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_2 у звільненні сержанта ОСОБА_1 з військової служби на підставі пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 18 травня 2024 року, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: Т.Р. Вівдиченко

О.М. Кузьмишина