ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року	Львів	Справа № 140/1072/25 пров. № А/857/39305/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: 
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р.В.	
 	Носа С.П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної митної служби України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі № 140/1072/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Волинської митниці про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі,
місце ухвалення судового рішення 	м. Луцьк	
розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження 	
суддя у І інстанції	Волдінер Ф.А.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначено	

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
У лютому 2025 року до Волинського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Державної митної служби України, Волинської митниці (далі – відповідачі) у якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Державної митної служби України щодо негайного виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 у справі № 803/518/15-а в частині поновлення на посаді заступника начальника Волинської митниці Держмитслужби;
- стягнути Волинської митниці Держмитслужби на користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 24.09.2021 по 07.01.2025 в сумі 1 364 382,03 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі № 140/1072/25 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Державної митної служби України щодо негайного виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 у справі № 803/518/15-а в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Волинської митниці Держмитслужби.
Стягнуто з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 24.09.2021 по 07.01.2025 в сумі 245203 гривні 38 копійок.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968 гривень 96 копійок.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 та Державна митна служба України звернулися із апеляційними скаргами.
ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі має проводитися з моменту незаконного звільнення, тобто з 13.03.2015 року. Також позивач звертає увагу на те, що при розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення суд першої інстанції не застосував пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100.
Державна митна служба України просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги Державна митна служба України зазначає, що позивач із заявою про виконання судового рішення про поновлення на роботі не звертався. Вищевказані обставини свідчать про відсутність у позивача наміру поновитися на роботі. Відповідач вважає, що середній заробіток за час затримки виконання судового рішення не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Відповідач наголошує, що пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 з 12.12.2020 року втратив чинність, тому у спірних правовідносинах відсутні правові підстави для застосування підвищувальних коефіцієнтів у разі підвищення посадового окладу для розрахунку середнього заробітку.
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги Державної митної служби України та просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, з мотивів аналогічних тим, що викладені у апеляційній скарзі. 
Державна митна служба України подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги позивача та просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, з мотивів аналогічних тим, що викладені у апеляційній скарзі.
ОСОБА_1 здійснити заміну відповідача - Волинської митниці Держмитслужби (ідентифікаційний код 43350888, місцезнаходження: 44350, с. Римачі, Ковельський район, вул. Призалізнична, 13) процесуальним правонаступником.
Про розгляд апеляційної скарги позивач та відповідачі повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання судового рішенні про поновлення на роботі за період з 24.09.2021 (наступний день після ухвалення судового рішення про поновлення на роботі) по 07.01.2025 (перед день поновлення на роботі). Суд встановив, що поважні причини щодо не поновлення позивача на посаді протягом тривалого часу відсутні.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 у справі № № 803/518/15-а, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Волинської митниці Держмитслужби з 13 березня 2015 року; стягнуто з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 469 422 гривні 18 копійок; рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Волинської митниці Держмитслужби допущено до негайного виконання.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2021, у справі № 803/518/15-а рішення Волинського окружного адміністративного від 23.09.2021 змінено в частині державного органу куди необхідно поновити позивача.
Наказом Державної митної служби України від 08.01.2025 № 15-о позивач поновлений на посаді.
Враховуючи, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 у справі № 803/518/15-а виконано відповідачем 08.01.2025, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України), колегія суддів встановила таке.
Вирішуючи клопотання позивача про заміну відповідача - Волинської митниці Держмитслужби (ідентифікаційний код 43350888, місцезнаходження: 44350, с. Римачі, Ковельський район, вул. Призалізнична, 13) процесуальним правонаступником, колегією суддів ураховано таке.
Відповідно до статті 55 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
За даними відомостей Єдиного державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань внесено запис від 17.07.2025 № 1001891120020000719 про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Волинської митниці Держмитслужби.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» від 30.09.2020 року №895 вирішено реорганізувати територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком шляхом їх приєднання до Державної митної служби, в тому числі і Волинську митницю Держмитслужби.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року №895 встановлено, що територіальні органи Державної митної служби, що реорганізуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною митною службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень і функцій територіальних органів, що реорганізуються. Таке рішення приймається Державною митною службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної митної служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структури, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.
Державною митною службою України на виконання зазначеної постанови Кабінету Міністрів України видано наказ від 27.10.2020 № 480 «Про реорганізацію територіальних органів Держмитслужби» (копію додано Волинською митницею до відзиву на позовну заяву).
Згідно з наказом Державної митної служби України від 30.06.2021 №472 «Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи» (копію додано до відповіді на відзив Волинської митниці) митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України з 00 год. 00 хв. 01.07.2021 розпочато здійснення функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи.
Таким чином, Волинська митниця, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВП 43958385) розпочала свою діяльність з 01.07.2021, а Волинська митниця Держмитслужби (код ЄДРПОУ 43350888) таку діяльність припинила.
Як наслідок, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для здійснення заміни відповідача - Волинської митниці Держмитслужби (ідентифікаційний код 43350888, місцезнаходження: 44350, с. Римачі, Ковельський район, вул. Призалізнична, 13) процесуальним правонаступником – Волинською митницею (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385, місцезнаходження: 44350, с. Римачі, Ковельський район, вул. Призалізнична, 13).
З урахуванням положень ст. 52 КАС України усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Колегією суддів установлено, що про розгляд апеляційної скарги та вказаного клопотання правонаступник – Волинська митниця (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385, місцезнаходження: 44350, с. Римачі, Ковельський район, вул. Призалізнична, 13) повідомлена шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги та відповідного клопотання до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду та квитанція про надіслання долучена позивачем до наведеного вище клопотання. 
Стосовно ж суті спору, то колегія суддів зазначає таке, частина перша статті 235 КЗпП України (тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома статті 235 КЗпП України).
Тобто законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення.
Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.
При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.
Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 06 жовтня 2022 року у справі № 440/4314/21, яка стосується подібних правовідносин та є застосовною при вирішенні цього спору.
Суд першої інстанції установив, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 у справі позивач поновлений на роботі. Це рішення у відповідній частині допущено до негайного виконання.
Апеляційний суд наголошує, що існування судового рішення про поновлення працівника на роботі породжує у відповідача обов`язок щодо поновлення позивача на вказаній посаді, який має бути здійснений, шляхом видання відповідачем відповідного наказу.
Однак, рішення суду від 23.09.2021 у справі № 803/518/15-а фактично виконане відповідачем лише 08 січня 2025 року шляхом видання наказу № 15-о.
Отже, наявний факт затримки виконання відповідачем указаного судового рішення, оскільки відразу після оголошення, рішення суду не було виконане.
З огляду на це апеляційний суд зауважує, що згідно з приписами статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.
Отже, положення статті 236 указаного Кодексу установлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватись.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з 24 вересня 2021 (наступний день після ухвалення судового рішення про поновлення на посаді) по 07 січня 2025 року (день, що передує дню видачі наказу про поновлення позивача на посаді) ДМС України не виконала покладеного на неї законом обов`язку щодо негайного добровільного виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, що свідчить про його протиправну бездіяльність. Водночас, обставин, що реально б указували на поважність причин затримки у його виконанні, у спірних правовідносинах не установлено.
За цих обставин, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що, оскільки, відповідач не вчасно виконав рішення суду про поновлення позивача на роботі, тому він має право на стягнення на свою користь середньомісячного заробітку за час такої затримки.
Окрім того апеляційний суд зауважує, що Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо застосування пункту 10 Порядку № 100 при розрахунку середнього заробітку за час затримки рішення суду, у тому числі і коефіцієнту підвищення за постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2019 року № 657.
Зокрема у постанові від 27 січня 2022 року у справі № 580/5185/20 Верховний Суд зазначив, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком № 100.
Абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абзац 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100).
Пунктом 10 указаного порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.
Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за установленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).
Аналіз указаних норм дозволяє дійти висновку про те, що у разі підвищення тарифних ставок і посадових окладів як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що ураховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення при обчисленні середньої заробітної плати.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2022 року у справі №460/15639/21.
Водночас, апеляційний суд зауважує, що норми пункту 10 Порядку № 100, були виключені постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1213. 
Тому, зважаючи на те, що спірні правовідносини мали місце у період з 24 вересня 2021 року (наступний день після ухвалення судового рішення про поновлення на посаді) по 07 січня 2025 року (день, що передує дню видачі наказу про поновлення позивача на посаді), положення пункту 10 Порядку № 100 до спірних правовідносин не застосовується.
Подібну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 14 березня 2024 року по справі № 640/16392/20. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційних скарг висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Здійснити заміну відповідача - Волинської митниці Держмитслужби (ідентифікаційний код 43350888, місцезнаходження: 44350, с. Римачі, Ковельський район, вул. Призалізнична, 13) на процесуального правонаступника – Волинську митницю (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385, місцезнаходження: 44350, с. Римачі, Ковельський район, вул. Призалізнична, 13).
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної митної служби України залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі № 140/1072/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос