ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/2283/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_6 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_6 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
Позивач просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в належному розмірі із 01 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно із встановленням місяця підвищення доходу січень 2008 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення (з врахуванням раніше виплачених сум), із застосуванням місяця підвищення доходу для розрахунку індексації грошового забезпечення із 01 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно - січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;
- визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в належному розмірі із 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року включно із встановленням місяця підвищення доходу січень 2008 року;
- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення (з врахуванням раніше виплачених сум), із застосуванням місяця підвищення доходу для розрахунку індексації грошового забезпечення із 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року включно - січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;
- визнати протиправними дії НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_5 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в належному розмірі із 01 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно із встановленням місяця підвищення доходу січень 2008 року;
- зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення (з врахуванням раніше виплачених сум), із застосуванням місяця підвищення доходу для розрахунку індексації грошового забезпечення із 01 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно - січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;
- визнати протиправними дії НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_5 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2021 року;
- зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію - різницю грошового забезпечення за період 01 березня 2018 року по 28 лютого 2021 року включно у розмірі 4880,57 грн на місяць, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 з урахуванням фактично виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (військової частини НОМЕР_6 ) щодо не нарахування та невиплати індексації - різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2021 року по 31 липня 2021 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військову частину НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію - різницю грошового забезпечення за період з 01 березня 2021 року по 31 липня 2021 року включно у розмірі 4880,57 грн. на місяць, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 з урахуванням фактично виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати індексації - різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2021 року по 17 квітня 2025 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію - різницю грошового забезпечення за період з 01 серпня 2021 року по 17 квітня 2025 року включно у розмірі 4880,57 грн на місяць, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 з урахуванням фактично виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;
- визнати протиправними дії НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_5 ) у відношенні до ОСОБА_1 , які полягають у застосуванні у період з 29 січня 2020 року по 28 лютого 2021 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року (1762 грн.), при нарахуванні грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення у 2020 році;
- зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_5 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 за період з 29 січня 2020 року по 28 лютого 2021 року грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення у 2020 році, із розрахунком посадового окладу, окладу за військовим званням та всіх інших видів грошового забезпечення та виплат, які розраховуються з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року - на 1 січня 2020 року - 2361,5 грн; на 1 січня 2021 року - 3000 грн) відповідно на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (військової частини НОМЕР_6 ) у відношенні до ОСОБА_1 , які полягають у застосуванні у період з 01 березня 2021 року по 31 липня 2021 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року (1762 грн), при нарахуванні грошового забезпечення, підйомної допомоги у 2021 році;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військової частини НОМЕР_6 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 за періоди з 01 березня 2021 року по 31 липня 2021 року грошового забезпечення, підйомної допомоги у 2021 році, із розрахунком посадового окладу, окладу за військовим званням та всіх інших видів грошового забезпечення та виплат, які розраховуються з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року - на 1 січня 2021 року - 3000 грн) відповідно на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13,14, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 у відношенні до ОСОБА_1 , які полягають у застосуванні у періоди з 01 серпня 2021 року по 17 квітня 2025 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року (1762 грн), при нарахуванні грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023, 2024 та 2025 році, підйомної допомоги у 2021 році, компенсації за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік, компенсації за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік, компенсації за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік, компенсації за 11 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2025 рік, компенсації за 4 календарних дні невикористаної додаткової відпустки за 2013 рік, передбаченої ПКМУ №704 від 01.08.2012 р., компенсації за 140 календарних дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2025 роки;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військову частину НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 за періоди з 01 серпня 2021 року по 17 квітня 2025 року грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення у 2021, 2022, 2023, 2024 та 2025 році, підйомної допомоги у 2021 році, компенсації за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік, компенсації за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік, компенсації за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2024 рік, компенсації за 11 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2025 рік, компенсації за 4 календарних дні невикористаної додаткової відпустки за 2013 рік, передбаченої ПКМУ №704 від 01.08.2012 р., компенсації за 140 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2025 роки, із розрахунком посадового окладу, окладу за військовим званням та всіх інших видів грошового забезпечення та виплат, які розраховуються з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 та Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року - на 1 січня 2021 року - 3000 грн; на 1 січня 2022 року - 3250 грн; на 1 січня 2023 року - 3350 грн; на 1 січня 2024 року - 3550 грн.; на 1 січня 2025 року - 4000 грн) відповідно на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
Позов обґрунтовано тим, що позивачу за час проходження військової служби з грудня 2015 року невірно нараховувалась індексація грошового забезпечення. Так, у період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно індексація грошового забезпечення нараховувалась позивачу з урахуванням іншого базового місяця, ніж січень 2008 року. Проте позивач вважає, що у вказаний період служби мав застосовуватись базовий місяць саме січень 2008 року, оскільки зміна (підвищення) посадових окладів військовослужбовців відбулась 01 січня 2008 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294. Надалі розмір посадового окладу було змінено (підвищено) лише 01 березня 2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704. Також позивач вказав, що з березня 2018 року йому мала нараховуватись та виплачуватись індексація-різниця з урахуванням положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2023 року №1078. Проте така у період проходження служби з 01 березня 2018 року по дату звільнення зі служби (17 квітня 2025 року) протиправно не нараховувалась та не виплачувалась. Крім цього під час проходження військової служби з 29 січня 2020 року по 17 квітня 2025 року (дата звільнення з військової служби) позивачу протиправно виплачувалось грошове забезпечення, обраховане відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 із застосуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01 січня 2018 року. Проте позивач вважає, що з 29 січня 2020 року - дня набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18 виникли підстави для розрахунку грошового забезпечення з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб». Відповідно, на думку позивача, він має право на отримання грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою №704 у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», шляхом множенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_6 ) подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що при виключенні позивача зі списків особового складу названої військової частини з позивачем було проведено повний розрахунок за усіма видами грошового забезпечення, і при цьому після звільнення зі служби з військової частини НОМЕР_6 він не звертався до її керівного складу з питань, пов`язаних з перерахунком грошового забезпечення. Разом з цим представник військової частини НОМЕР_6 вказав про відсутність підстав для нарахування позивачу індексації-різниці грошового забезпечення з огляду на помилковість у її розрахунках. Також зазначено про правомірність розрахунків грошового забезпечення позивача за період його служби у військовій частині НОМЕР_6 , оскільки розмір посадового окладу та окладу за військовим званням підлягав розрахунку у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, яка передбачала здійснення розрахунку основних складових військовослужбовців з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01 березня 2018 року, і ці норми на період служби позивача у військовій частині НОМЕР_7 були чинними. Крім цього наголошено, що позивач вибув зі складу військової частини НОМЕР_6 саме у зв`язку з направленням його для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка і повинна відповідати за пред`явленими позивачем позовними вимогами. Просив суд відмовити в задоволенні позову.
Відповідач - НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) також не погодився із заявленим позовом, посилаючись на його безпідставність та неналежне доведення позивачем факту порушення його прав. Просив суд відмовити в задоволенні позову.
Відповідач - НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) у поданому до суду відзиві зазначив про необґрунтованість вимог позову щодо зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року, оскільки починаючи з липня 2015 року кошторисними призначеннями Державної прикордонної служби України не було передбачено виплат індексації грошових доходів персоналу, а тому індексація грошового забезпечення позивачу за цей період взагалі не нараховувалась. Крім цього представник військової частини НОМЕР_3 звертав увагу суду на те, що фактично її як військове формування було створено лише у 2015 році. Відповідно, оскільки станом на 2008 рік займаної позивачем у військовій частині НОМЕР_3 посади не існувало, то й підстави для нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року також відсутні. Просив суд відмовити у задоволенні позову.
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) заперечуючи проти позову, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому стосовно виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно із урахуванням базового місяця грудень 2015 року вказав, що підвищення окладів не стосувалось військовослужбовців. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 передбачено підвищення з 01 грудня 2015 року посадових окладів працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та деяких інших працівників, проте таке підвищення посадових окладів не стосувалось військовослужбовців. Крім цього, вказаною постановою визначено базовий місяць для проведення індексації січень 2016 року. Наступна зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась лише з 01 березня 2018 року у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, що і слугувало підставою для зміни місяця підвищення (базового місяця) при нарахуванні індексації грошового забезпечення військовослужбовців на березень 2018 року. При цьому поріг індексації 103% було перевищено лише у жовтні 2018 року, що опубліковано у листопаді 2018 року. Відповідно, індексація заробітної плати позивача проводилась з грудня 2018 року. Стосовно виплати індексації-різниці за період з 01 серпня 2021 року по 17 квітня 2025 року відповідач вказав, що за 2023 рік індексація позивачу взагалі не нараховувалась та не виплачувалась у зв`язку із зупиненням дії Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» на 2023 рік. Стосовно ж інших періодів, за які позивач просить суд зобов`язати НОМЕР_8 прикордонний загін нарахувати та виплатити індексацію-різницю грошового забезпечення, то у відзиві вказано про неправильність її розрахунку, оскільки визначена позивачем сума перевищує суму максимально можливої індексації у березні 2018 року. Крім цього представник НОМЕР_8 прикордонного загону звертав увагу на те, що певні види грошового забезпечення позивача, які були виплачені йому у лютому та березні 2018 року, вважаються такими, що виплачувались у поточному місяці за попередній (тобто входили до складу грошового забезпечення попереднього місяця, хоча виплачувались у наступному місяці). Щодо вимог позову про здійснення перерахунку та виплати грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, відповідач зазначив, що розмір грошового забезпечення військовослужбовців, у тому числі їх посадових окладів та окладів за військовим званням, обчислювався виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року 1762 грн, як це було встановлено постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року. Крім цього вказано, що 12 травня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704», якою встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Вказана постанова набрала чинності 20 травня 2023 року, а тому починаючи з цієї дати по дату виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (17 квітня 2025 року) не підлягає перерахунку з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року. Також у відзиві військової частини НОМЕР_1 зазначено про передчасність вимоги позивача про нарахування та виплату грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб. Крім цього, на думку відповідача, індексація грошового забезпечення не входить до складу грошового забезпечення. Просив суд відмовити в задоволенні позову.
Правом подання відповіді на відзиви позивач (його представник) не скористався.
Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши повідомлені обставини, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно з довідкою про перебування на посадах №844 від 17 квітня 2025 року позивач проходив військову службу у такі періоди:
- з 05 вересня 2015 року по 29 лютого 2016 року - у НОМЕР_8 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України;
- з 29 лютого 2016 року по 12 березня 2016 року - у розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_7 ;
- з 12 березня 2016 року по 21 лютого 2017 року - в ІНФОРМАЦІЯ_8 ;
- з 21 лютого 2017 року по 11 квітня 2017 року - у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 ;
- з 11 квітня 2017 року по 16 лютого 2021 року - у ІНФОРМАЦІЯ_10 ;
- з 16 лютого 2021 року по 15 липня 2021 року - у ІНФОРМАЦІЯ_11 ;
- з 15 липня 2021 року по 17 квітня 2025 року - у НОМЕР_8 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України. (а.с. 28-29)
Як вбачається зі змісту довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06 травня 2025 року №230 про нараховану та виплачену індексацію за 2015-2016 роки, позивачу за період служби у названому прикордонному загоні з грудня 2015 року по січень 2016 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, а за лютий 2016 року індексація грошового забезпечення нарахована з урахуванням базового місяця вересень 2015 року. (а.с. 45)
Стосовно періоду служби позивача в НОМЕР_2 прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_3 ) з 12 березня 2016 року по 21 лютого 2017 року останнім у відзиві підтверджується, що індексація грошового забезпечення позивачу за вказаний період не нараховувалась.
Згідно з розрахунком індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період служби у військовій частині НОМЕР_5 ( НОМЕР_4 прикордонний загін) індексація грошового забезпечення позивача за період з квітня 2017 року по лютий 2018 року лютий 2018 року визначалась з урахуванням базового місяця квітень 2017 року. Зокрема, позивачу нараховано індексацію з урахуванням базового місяця квітень 2017 року за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року, однак така фактично не була виплачена. 
Як свідчать наявні у справі матеріали і що визнається учасниками процесу, у період з 01 березня 2018 року по 17 квітня 2025 року (дата звільнення ОСОБА_1 з військової служби) відповідачами - НОМЕР_4 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_6 ) та ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) не нараховувалась і не виплачувалась позивачу індексація-різниця грошового забезпечення.
Крім цього, названими вище суб`єктами владних повноважень визнається і те, що при розрахунку грошового забезпечення позивача з 29 січня 2020 року по день звільнення з військової служби застосовувався розмір прожиткового мінімуму 1762 грн, встановлений законом на 01 січня 2018 року, як це було встановлено постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року.
За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зміст зазначених норм свідчить про те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XI).
Зокрема, вказаний Закон визначає порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
Так, абзацом 1 пункту 1 статті 9 цього Закону №2011-XI передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з пунктами 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до абзацу 1 пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Абзацом 2 пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року №2017-III (далі - Закон №2017-ІІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Частинами першою, другою статті 19 Закону №2017-ІІІ встановлено, що виключно законами України визначаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; величина порогу індексації грошових доходів громадян; пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі - Закон №1282-XII).
Згідно з абзацом другим статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Частиною першою статті 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частина друга статті 5 Закону України №1282-ХІІ).
Відповідно до частини сьомої статті 5 Закону №1281-ХІІ проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).
Згідно з пунктом 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Відповідно підпункту 2 пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Беручи до уваги наведені норми суд приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, наявні підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку №1078.
Як вбачається зі встановлених у даній справі обставин, індексація грошового забезпечення за період проходження служби з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно позивачу відповідачами - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), НОМЕР_4 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ), фактично, не виплачувалась.
Проте з указаним суд не погоджується, виходячи з такого.
Положеннями Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Поряд з цим, вказаними нормативно-правовими актами виплата індексації не ставиться у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.
Пунктом 6 Порядку №1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. Тобто, мова йде про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.
Як зазначено Верховним Судом у постановах від 19 червня 2019 року у справі №825/1987/17 та від 05 лютого 2020 року у справі №825/565/17, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Крім цього суд звертає увагу на постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №825/1832/17 та від 20 листопада 2019 року у справі №620/1892/19, в яких зазначено, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Отже, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, що здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Зазначене підтверджується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справах "Кечко проти України", "Ромашов проти України", "Шевченко проти України".
Положення статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначають, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Пунктом 23 рішення у вказаній справі Європейського суду з прав людини вказано, що Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v.Croatia), п. 74) зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Таким чином, оскаржувана позивачем у даному позові бездіяльність відповідачів, яка полягає у фактичній невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період, порушують гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном, з огляду на те, що чинне правове положення передбачає індексацію грошового забезпечення, відтак, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у виплаті індексації, доки відповідні положення є чинними.
Суд звертає увагу на те, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від наявність чи відсутність інформаційних роз`яснень або ж надання (ненадання) органом вищого рівня повноважень на виплату індексації грошового забезпечення, в той час як право на індексацію грошового забезпечення прямо гарантоване законом.
Отже, відсутність механізму нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за попередні періоди чи інші причини її невиплати жодним чином не впливають на наявність чи відсутність у позивача права на її отримання, що фактично є предметом спору у даній справі.
З огляду на викладене, бездіяльність відповідачів - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ), яка полягала у невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року, є протиправною.
Таким чином, оскільки право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за вказаний вище період є порушеним, то таке має бути відновленим.
Вказане вище узгоджується із правовою позицією Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, що висловлена у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17, яку суд враховує при вирішенні даного спору в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд зауважує, що згідно з частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте відповідачами - ( ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), НОМЕР_4 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) в силу наведених вище положень законодавства не доведено факту виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року.
Водночас суд звертає увагу на те, що згідно з наявними у справі матеріалами позивач у період з грудня 2015 року по лютий 2018 року проходив службу у таких прикордонних загонах:
- з 05 вересня 2015 року по 29 лютого 2016 року - у НОМЕР_8 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України;
- з 29 лютого 2016 року по 12 березня 2016 року - у розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_7 ;
- з 12 березня 2016 року по 21 лютого 2017 року - в ІНФОРМАЦІЯ_8 ;
- з 21 лютого 2017 року по 11 квітня 2017 року - у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 ;
- з 11 квітня 2017 року по 16 лютого 2021 року - у ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Відповідно, з огляду на викладене, а також беручи до уваги положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено повноваження суду при вирішенні справи, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача у даних правовідносинах є зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення під час проходження служби:
- з грудня 2015 року по лютий 2016 року включно - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (а не по 31 березня 2016 року, оскільки згідно з довідкою про перебування на посадах в органах Державної прикордонної служби №844 від 17 квітня 2025 року позивач у березні 2016 року проходив службу, перебуваючи у розпорядженні начальника Східного регіонального управління, а не НОМЕР_8 прикордонного загону);
- з квітня 2016 року по 21 лютого 2017 року - НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) (а не по 31 березня 2017 року, оскільки згідно з довідкою про перебування на посадах в органах Державної прикордонної служби №844 від 17 квітня 2025 року позивач проходив службу у складі НОМЕР_2 прикордонного загону по 21 лютого 2017 року, а починаючи з указаної дати і до 11 квітня 2017 року перебував у розпорядженні начальника Західного регіонального управління, а не НОМЕР_2 прикордонного загону);
- з 11 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року - НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_6 ) (а не з 01 квітня 2017 року, оскільки згідно з довідкою про перебування на посадах в органах Державної прикордонної служби №844 від 17 квітня 2025 року позивач розпочав проходження служби у НОМЕР_4 прикордонному загоні саме з 11 квітня 2017 року).
Стосовно визначення базового місяця при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення під час проходження служби за періоди з грудня 2015 року по лютий 2016 року, з квітня 2016 року по 21 лютого 2017 року та з 11 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року суд звертає увагу на таке.
Як зазначалось вище, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком №1078.
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 (в редакції, чинній станом на 15 грудня 2015 року), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №491-IV Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Постановою Кабінету Міністрів України №77 від 11 лютого 2016 року внесено зміни в абзац 2 пункту 1-1 Порядку №1078, а саме цифри " 101" замінено цифрами " 103". Вказана редакція пункту 1-1 Порядку №1078 застосовується з 01 січня 2016 року.
Згідно з абзацами першим, другим, п`ятим пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Згідно з пунктом 5 Порядку №1078, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2015 року (до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 від 09 грудня 2015 року) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Тобто, відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2015 року, до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 від 09 грудня 2015 року) базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення був, в тому числі, місяць зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів (далі - Постанова №1013) були внесені значні зміни у Порядок №1078, у зв`язку з чим з 01 грудня 2015 року вступили в дію нові правила індексації заробітної плати.
Так, згідно з пунктом 5 Порядку №1078 (в редакції Постанови №1013) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Тобто, у зв`язку з прийняттям Постанови №1013 змінилась процедура визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення.
Таким місяцем (базовим) є той, в якому відбулось підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці.
Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу збільшено грошове забезпечення військовослужбовців».
Зазначена постанова набрала чинності з дня втрати чинності указів Президента України, що визначають умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу державних органів, але не раніше ніж 01 січня 2008 року.
Указ Президента України "Про внесення зміни до Указу Президента України від 14 квітня 1999 року №379 та визнання такими, що втратили чинність деяких указів Президента України" набрав чинності з 01 січня 2008 року.
Отже, у зв`язку із прийняттям вказаної постанови базовим місцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивача за періоди служби з грудня 2015 року по лютий 2016 року, з квітня 2016 року по 21 лютого 2017 року та з 11 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року є січень 2008 року.
Відповідно до положень Порядку №1078 розрахунок індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця наступного за базовим.
В контексті даних періодів ключовим є те, що у зв`язку з прийняттям Постанови №1013 базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення є не місяць зростання грошових доходів військовослужбовця (в тому числі у зв`язку із встановленням надбавок, виплати премії), а саме місяць, в якому відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець.
Тобто, після прийняття Постанови №1013 місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації військовослужбовців є місяць наступний за місяцем, в якому відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець згідно з постановою Кабінету Міністрів України.
При цьому, обчислення такого індексу за даними правилами відбувається незалежно від того, коли військовослужбовець прийнятий на військову службу, коли перемістився на посаду з більшим посадовим окладом, коли встановлено чергове військове звання або встановлені різні надбавки, доплати і премії.
Підвищення розміру тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, відбулось лише у зв`язку з прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01 березня 2018 року, та якою затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.
Тобто, з дати підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 липня 2007 року №1294, яка набрала чинності 01 січня 2008 року, наступне підвищення розміру тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займав позивач, відбулось на підставі постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01 березня 2018 року.
Вказане свідчить про те, що базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців повинні бути січень 2008 року та березень 2018 року. Водночас усі інші місяці у даному проміжку часу не можуть бути базовими для нарахування індексації, оскільки у період з січня 2008 року по березень 2018 року посадові оклади військовослужбовців, з яких вираховується індексація, залишалися незмінними.
Отже, при нарахуванні позивачу індексації грошового забезпечення за періоди з грудня 2015 року по лютий 2016 року, з квітня 2016 року по 21 лютого 2017 року та з 11 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року базовим місяцем повинен бути січень 2008 року.
Разом з цим відповідно до пункту 3 Постанови №1013 установлено міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.
Водночас, положеннями Постанови №1078 (в редакції Постанови №1013) визначено, що базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення є місяць в якому відбулось підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці є спеціальними по відношенню до положень Постанови №1013.
При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.
Оскільки спеціальним законом, який визначає базовий місяць для нарахування індексу споживчих цін є Постанова №1078, то саме вказана така і підлягає застосуванню.
Отже, відповідачі - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) повинні застосовувати січень 2008 року як базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з грудня 2015 року по лютий 2016 року, з квітня 2016 року по 21 лютого 2017 року та з 11 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року, оскільки саме з грудня 2015 року застосовуються нові єдині підходи щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (заробітної плати), затверджені Порядком №1078.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 10 вересня 2020 року у справі №200/9297/19-а, яку суд враховує при вирішенні спору в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, і відповідно до якої з 01 грудня 2015 року для нарахування індексації грошового забезпечення як базовий місяць має застосовуватися січень 2008 року.
Також Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року (справа №380/1730/22) наголосив, що за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для цілей застосування Порядку №1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2019 №1013) є січень 2008 року.
Відтак, суд зобов`язує відповідачів - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) здійснити нарахування та виплату належної позивачу індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби з грудня 2015 року по лютий 2016 року, з квітня 2016 року по 21 лютого 2017 року та з 11 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року.
Доводи відзиву НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) про те, що станом на січень 2008 року названого прикордонного загону не існувало, не свідчать про безпідставність вимог позову у цій частині, адже виплата індексації грошового забезпечення здійснюється саме за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні і саме за той період, в якому такий військовослужбовець проходив військову службу. Позивач, перебуваючи на військовій службі в особовому складі НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), мав право на отримання індексації грошового забезпечення, а тому у названого прикордонного загону існував обов`язок із вчинення дій щодо нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення. Невиконання прикордонним загоном зазначеного обов`язку свідчить про допущення протиправної бездіяльності відносно позивача.
Щодо позовних вимог, які стосуються нарахування та виплати позивачу індексації - різниці грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по дату звільнення з військової служби включно суд зазначає таке.
Як зазначалось вище, наступне підвищення розміру тарифної ставки (посадового окладу) військовослужбовців відбулось на підставі постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01 березня 2018 року.
Отже, нарахування й виплата поточної індексації з 01 березня 2018 року мала здійснюватися з урахуванням місяця підвищення доходів - березень 2018 року.
Водночас індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації у жовтні 2018 року та був опублікований Держстатом у листопаді 2018 року (повідомлення Державної служби статистики України від 13 листопада 2018 року, відповідно до якого індекс споживчих цін (індекс інфляції) у жовтні 2018 року щодо вересня становив 101,7%, за період січень - жовтень 2018 року - 107,4%). Отже, фактично, з грудня 2018 року у військовослужбовців з`явилося право на індексацію грошового забезпечення.
При цьому сума поточної індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку №1078).
Як вбачається з матеріалів справи та заявлених у позові вимог, у даній справі правовідносини щодо нарахування й виплати так званої «поточної» індексації з 01 березня 2018 року не є спірними.
Щодо фіксованої суми індексації, то суд зазначає, що Закон №1282-XII і Порядок №1078 такого поняття не містять.
Проте з 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 по суті йдеться про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не) нараховується, а саме:
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково вказує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Аналіз положень пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 п. 5 Порядку №1078 дають підстави зробити висновок, що у березні 2018 року як місяці підвищення доходу позивача підлягало вирішенню питання, чи має він право на отримання суми індексації-різниці.
Водночас, як свідчать доводи заяв по суті справи та встановлені у цій справі обставини, відповідачі - НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ), в якому позивач проходив службу у період з 01 березня 2018 року по 16 лютого 2021 року, ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_6 ), в якому позивач проходив службу з 16 лютого 2021 року по 15 липня 2021 року, а також ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому позивач проходив службу з 15 липня 2021 року по 17 квітня 2025 року, не нараховували і не виплачували позивачу цей вид індексації, що і є спірним у межах даних правовідносин.
Питання врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, досліджувалось Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема, у справах №380/5493/21 (постанова від 29 березня 2023 року) та №240/23550/21 (постанова від 06 липня 2023 року).
Так, у вказаних справах Верховний Суд зауважив, що Порядок №1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, "поточної" та "індексації-різниці". Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 Порядку №1078 дають підстави зробити висновок, що у березні 2018 року як місяці підвищення доходу позивача відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання індексації-різниці, а якщо так, то у якій сумі.
З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 особа (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Буквальний спосіб тлумачення норм абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби. У такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Висновки суду у даній справі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23 березня 2023 року по справі №400/3826/21, від 06 квітня 2023 року по справі №420/11424/21, від 09 травня 2023 року по справі №400/12702/21 та від 18 жовтня 2023 року у справі №380/14195/22 та ін.
Так, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у березні 2018 року складав 1762 грн.
За змістом листа Міністерства соціальної політики України від 28.09.2021 №5211/0/290-21/51 та виходячи із розмірів індексів споживчих цін за період 01.02.2018 до 01.03.2018, величина приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, порівняно із місяцем попереднього підвищення доходу (січень 2008 року), складає 253,3 %.
Отже, сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року становить 4463,15 грн (762,00 грн * 253,30 % / 100 = 4463,15 грн).
Разом з цим, дослідженням змісту архівної відомості №5007 за період з січня 2018 року по грудень 2018 року судом встановлено, що розмір грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року склав 14616,42 грн, а за березень 2018 року - 13419,86 грн.
Отже, порівнюючи розміри отриманих позивачем сум грошового забезпечення у лютому та березні 2018 року, суд зазначає, що дохід позивача у березні 2018 року був меншим за дохід, отриманий у лютому 2018 року.
Таким чином, оскільки дохід позивача в березні 2018 року не підвищився, то наявні підстави для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці у розмірі 4463,15 грн щомісячно, починаючи з березня 2018 року.
Аналогічної позиції при вирішенні питання про наявність у військовослужбовця підстав на нарахування та виплату індексації-різниці грошового забезпечення у випадку зменшення доходу у березні 2018 року порівняно з доходом, отриманим у лютому 2018 року, також дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд у справі №240/8048/24 (постанова від 11 листопада 2024 року).
Водночас стосовно періодів виплати позивачу індексації-різниці грошового забезпечення суд зауважує таке.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року №2710-IX було зупинено на 2023 рік дію, зокрема, Закону №1282-XII.
При цьому суд звертає увагу на те, що вказана норма є чинною та не визнавалась неконституційною.
Водночас, оскільки дію Закону №1282-XII було зупинено на 2023 рік, то підзаконний нормативно-правовий акт - Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, який прийнятий на виконання вимог частини 2 статті 6 Закону №1282-XII, також не діяв протягом 2023 року.
Отже, підприємства, установи, організації у 2023 році були звільнені від обов`язку здійснювати нарахування та виплату індексації доходів, зокрема, оплати праці (грошового забезпечення). Обчислення індексу споживчих цін для нарахування сум індексації у 2023 році не здійснювалось.
Відповідно, навіть попри те, що сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, це не спростовує того, що на 2023 рік було зупинено дію Закону №1282-XII на підставі пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2710-IX від 03 листопада 2022 року.
З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відзиву ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині відсутності у позивача права на індексацію-різницю грошового забезпечення за 2023 рік у зв`язку із зупиненням дії Закону №1282-XII та Порядку №1078 на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2710-IX від 03 листопада 2022 року.
Аналогічної позиції дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд у справах №560/7186/24 (постанова від 07 листопада 2024 року), №240/13449/24 (постанова від 20 березня 2025 року), №120/9785/24 (постанова від 10 квітня 2025 року), №560/10742/24 (постанова від 15 квітня 2025 року), №560/9966/25 (постанова від 02 жовтня 2025 року), №560/13559/24 (постанова від 28 жовтня 2025 року).
Стосовно нарахування позивачу індексації-різниці за період з 01 січня 2024 року по 17 квітня 2025 року суд враховує, що у зазначений період він продовжував проходити службу та перебував на грошовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
Відповідно, починаючи з березня 2018 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 17 квітня 2025 року сума індексації-різниці з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 мала виплачуватися позивачу у розмірі 4463,15 грн до дня звільнення з військової частини (в даному випадку - з ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 )).
Проте відповідачі - НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_6 ) та ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) указаних вимог законодавства не дотримали, належні позивачу суми індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 17 квітня 2025 року (дата звільнення зі служби) не нараховувались і не виплачувались.
Стосовно посилань відповідачів - ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_6 ) та ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) на те, що певні виплачені позивачу у лютому та березні 2018 року види грошового забезпечення входили до складу грошового забезпечення за попередні місяці (тобто січень та лютий 2018 року відповідно), то такі суд оцінює критично, оскільки жодних відомостей про те, що певні види виплат, які позивач отримав у лютому та березні 2018 року, відносились до складу грошового забезпечення позивача за попередні календарні місяці, матеріали справи не містять.
Жодних доказів на підтвердження доводів відзивів у вказаній вище частині (до прикладу, розрахункові листи (відомості) ОСОБА_1 за лютий 2018 року та березень 2018 року) відповідачі - ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_6 ) та ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) як суб`єкти владних повноважень суду не надали.
Отже, враховуючи наведені вище положення Порядку №1078 та правові позиції Верховного Суду у подібних спірних відносинах, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію - різницю грошового забезпечення у розмірі 4463,15 грн на місяць:
- НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) - за період з 01 березня 2018 року по 16 лютого 2021 року (а не по 28 лютого 2021 року, оскільки згідно з довідкою про перебування на посадах №844 від 17 квітня 2025 року датою звільнення позивача зі служби у НОМЕР_4 прикордонному загоні є саме 16 лютого 2021 року);
- ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_6 ) - з 01 березня 2021 року по 15 липня 2021 року - (а не по 31 липня 2021 року, оскільки згідно з довідкою про перебування на посадах №844 від 17 квітня 2025 року датою звільнення позивача зі служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 є саме 15 липня 2021 року);
- ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) - з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 17 квітня 2025 року.
Вказане, беручи до уваги положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено повноваження суду при вирішенні справи, є належним способом захисту порушених прав позивача у даних правовідносинах та відповідає об`єкту порушеного права
Указаної позиції при вирішенні подібних спірних відносин дотримується Сьомий апеляційний адміністративний суд і у справах №560/7186/24 (постанова від 07 листопада 2024 року), №240/8025/24 (постанова від 11 листопада 2024 року), №120/4512/24, №560/10765/24 (постанови від 21 січня 2025 року), №120/5352/24 (від 28 січня 2025 року), №600/3598/24-а (постанова від 08 квітня 2025 року) та ін.
Стосовно вимог позову про здійснення перерахунку та виплати грошового забезпечення за періоди служби з 29 січня 2020 року по 17 квітня 2025 року із розрахунком посадового окладу, окладу за військовим званням та всіх інших видів грошового забезпечення, які розраховуються з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, встановленого Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, суд зазначає таке.
Постановою Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30 серпня 2017 року (далі - Постанова №704) встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Згідно з пунктом 2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції станом на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Додатком 1 до постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Згідно із приміткою 1 Додатку 1 до Постанови №704, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі Постанова №103), пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Тобто, на момент набрання чинності Постановою №704 (01 березня 2018 року) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 Постанови №103, а саме: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже, станом на 01 березня 2018 пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Поряд з цим постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
Таким чином, з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка була чинною до зазначених змін. Тобто, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Разом з тим суд зазначає, що Закон України від 05 жовтня 2000 року №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового обслуговування, соціального захисту, культури, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Разом з цим, Верховний Суд наголосив на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23 листопада 2018 року №2629-VIII Про Державний бюджет України на 2019 рік було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 року №294-IX Про Державний бюджет України на 2020 рік, Закон від 15.12.2020 року №1082-IX Про Державний бюджет України на 2021 рік та Закон від 02.12.2021 року №1928-IX Про Державний бюджет України на 2022 рік та Закон від 03.11.2022 року №2710-IX Про Державний бюджет України на 2023 рік таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020, 2021, 2022, 2023 роки, відповідно, не містять.
Тобто, положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01 січня 2020 року - набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Юридична природа соціальних виплат розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту законних очікувань (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами правової держави та принципу верховенства права.
У справі Кечко проти України (заява №63134/00) ЄСПЛ наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.
Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі №913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі №160/1088/19, від 09 червня 2022 року у справі №520/2098/19).
Отже, з огляду на передбачені в частині третій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України правила, а також враховуючи те, що з 29 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для розрахунку посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних відносин належить застосувати пункт 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому актам, які мають вищу юридичну силу із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Верховний Суд у постанові від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21 зазначив, що з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.
Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд враховує, що прожитковий мінімум для працездатних осіб:
- станом на 01 січня 2018 року встановлений в розмірі 1762,00 грн. (стаття 7 Закону України від 07.12.2017 року №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік»);
- станом на 01 січня 2019 року встановлений в розмірі 1921 грн. (стаття 7 Закону України від 23.11.2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік»);
- станом на 01 січня 2020 року встановлений в розмірі 2102,00 грн. (стаття 7 Закону України від 14.11.2019 року № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік»);
- станом на 01 січня 2021 року встановлений в розмірі 2270,00 грн. (стаття 7 Закону України від 15.12.2020 року № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік»);
- станом на 01 січня 2022 року встановлений в розмірі 2481,00 грн. (стаття 7 Закону України від 02.12.2021 року № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік»);
- станом на 01 січня 2023 року встановлений в розмірі 2684,00 грн (стаття 7 Закону від 03.11.2022 року № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік»).
Таким чином, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року є меншим, ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2020, 2021, 2022 та 2023 років.
Отже, з урахуванням того, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2020, 2021, 2022 та 2023 роках є відмінним (більшим) від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в 2018 році, та оскільки розмір прожиткового мінімуму є основною складовою для визначення розміру посадового окладу, у позивача є право на перерахунок грошового забезпечення.
На підставі вказаних вище висновків Верховного Суду, а також постанови Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі №400/6214/21, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18, суд дійшов висновку, що застосування при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням військовослужбовця з 29 січня 2020 року такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, є протиправним.
Вказана позиція суду узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 30 березня 2022 року у справі №320/9431/21, від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21, від 12 вересня 2022 року у справі №500/1813/21, які в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин.
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Отже, виплата грошового забезпечення (основного та додаткового), щомісячних (чи інших видів, що мають постійний характер) та одноразових видів грошового забезпечення безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
Поряд з цим, враховуючи те, що з 29 січня 2020 року (дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18) при визначенні розміру грошового забезпечення позивача, у тому числі всіх належних до виплати видів додаткового грошового забезпечення, не враховано розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року як розрахункових величин (вказане, як свідчить зміст відзивів, визнається відповідачами - НОМЕР_4 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_6 ), суд дійшов висновку про протиправність виплати вищевказаних видів грошового забезпечення без урахування відповідних величин.
Водночас суд враховує, що 12 травня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704» (далі - Постанова №481), яка набрала чинності 20.05.2023 та якою по-іншому врегульовані спірні правовідносини.
Так, пунктом 1 Постанови №481 скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.
Також пунктом 2 вказаної постанови внесено зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, виклавши абзац перший в такій редакції: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..
Викладення пункту 4 Постанови №704 у згаданій редакції та встановлення фіксованої суми, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, яка відповідає розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року, свідчить про відсутність підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 20 травня 2023 року. Тобто, грошове забезпечення позивача за період з 20 травня 2023 року по дату відрахування позивача зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (17 квітня 2025 року) не підлягає перерахунку з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року.
Таким чином, нарахування і виплата позивачу грошового забезпечення із застосуванням неправильної розрахункової величини є протиправним лише за період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року.
Відтак, суд зобов`язує здійснити перерахунок та виплату позивачу:
- НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) - з 29 січня 2020 року по 16 лютого 2021 року (а не по 28 лютого 2018 року, оскільки згідно з довідкою про перебування на посадах в органах Державної прикордонної служби №844 від 17 квітня 2025 року позивач закінчив проходження служби у НОМЕР_4 прикордонному загоні саме 16 лютого 2021 року) розмірів грошового забезпечення, у тому числі всіх належних до виплати видів додаткового грошового забезпечення, включаючи матеріальну допомогу на оздоровлення у 2020 році, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та 01 січня 2021 року відповідно, з урахуванням раніше виплачених сум;
- ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_6 ) - з 01 березня 2021 року по 15 липня 2021 року (а не по 31 липня 2021 року, оскільки згідно з довідкою про перебування на посадах в органах Державної прикордонної служби №844 від 17 квітня 2025 року позивач закінчив проходження служби у Кінологічному навчальному центрі саме 15 липня 2021 року) розмірів грошового забезпечення, у тому числі всіх належних до виплати видів додаткового грошового забезпечення, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
- ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) - з 01 серпня 2021 року по 19 травня 2023 року розмірів грошового забезпечення, у тому числі всіх належних до виплати видів додаткового грошового забезпечення, включаючи матеріальну допомогу на оздоровлення у 2021 та 2022 році, підйомну допомогу у 2021 році, компенсацію за дні невикористаних щорічних основних відпусток за 2022, 2023 роки, компенсацію за календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021-2023 роки із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року відповідно, з урахуванням раніше виплачених сум.
Вказане, беручи до уваги положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено повноваження суду при вирішенні справи, є належним способом захисту порушених прав позивача у даних правовідносинах.
Аналогічної позиції в аналогічних правовідносинах, а також в частині способу захисту порушених прав військовослужбовців у подібних спорах дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд у справах №600/523/24-а (постанова від 19 серпня 2024 року), №600/1467/24-а (постанова від 28 серпня 2024 року).
Посилання позивача на те, що рішенням Київського окружного адміністративного суду у справі №320/29450/24 визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови №481, суд вважає безпідставними з огляду на таке.
Так, в межах справи №320/29450/24, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 неправомірними. Визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року в справі №320/29450/24 набрало законної сили 18 червня 2025 року.
Отже, саме з 18 червня 2025 року - дня набрання законної сили рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі №320/29450/24 - діє редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін.
Відтак, на період з 20 травня 2023 року по 17 квітня 2025 року, за який позивач також просить суд здійснити перерахунок основних та додаткових видів грошового забезпечення, розповсюджувалась дія пункту 2 Постанови №481, якою внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а тому в цій частині адміністративний позов задоволенню не підлягає.
З аналогічних міркувань не підлягають задоволенню вимоги позивача про здійснення перерахунку виплаченої йому допомоги на оздоровлення у 2023 році, оскільки, як свідчить зміст архівної відомості №5638 за період з січня 2023 року по грудень 2023 року, допомога на оздоровлення за 2023 рік була виплачена позивачу у червні 2023 року, тобто у період дії положень Постанови №481.
Аналогічної позиції дотримується також Сьомий апеляційний адміністративний суд у справі №600/925/25-а (постанова від 15 грудня 2025 року).
Щодо вимог позову про зобов`язання НОМЕР_8 прикордонний загін здійснити перерахунок та виплату компенсації за 4 календарних дні невикористаної додаткової відпустки за 2013 рік суд зауважує, що, як зазначалось вище, підстави для визначення розміру грошового забезпечення позивача з урахуванням розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня календарного року як розрахункових величин виникли лише з 29 січня 2020 року у зв`язку з набранням законної сили рішенням у справі №826/6453/18. Відтак, право на перерахунок грошового забезпечення, виплаченого до настання зазначеної дати, у позивача відсутнє, а тому позовні вимоги у цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Стосовно вимог позивача про виплату перерахованого грошового забезпечення, індексації грошового забезпечення з урахування базового місяця січень та індексації-різниці з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб суд зазначає таке.
Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація) визначено Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44 (далі - Порядок №44).
За правилами пунктів 2, 3 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".
Пунктами 4, 5 Порядку №44 передбачено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Аналіз наведених пунктів 2-3 Порядку №44 дає підстави для висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців і, як одна з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення мала бути здійснена саме з моменту набуття військовослужбовцем права на її нарахування та виплату відповідно до вимог Закону №1282-ХІІ.
Отже, з урахуванням наведеного правого регулювання перерахунок та виплата грошового забезпечення позивача, у тому числі всіх належних до виплати видів додаткового грошового забезпечення (у тому числі матеріальні допомоги на оздоровлення, підйомні допомоги, компенсації за невикористані дні відпусток), нарахування та виплата індексації грошового забезпечення та індексації-різниці має бути проведена із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 27 липня 2023 року у справі №380/813/22.
Аналогічний підхід у вирішенні подібних спірних відносин також підтримано Верховним Судом і у постановах від 27 вересня 2023 року у справі №420/23176/21, від 31 січня 2024 року у справі №320/6441/22, від 18 квітня 2024 року у справі №160/10789/22, від 30 квітня 2024 року у справі №360/700/23, від 27 червня 2024 року у справі №580/602/22.
Отже, заявлений позов підлягає частковому задоволенню.
Стосовно доводів відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_6 ) про те, що розрахунок та виплата сум, не виплачених позивачу при звільненні, в які є предметом спору у цій справі, повинні проводитись за останнім місцем проходження служби позивача, то такі суд вважає безпідставними, адже, як встановлено судом з наявних у справі матеріалів, упродовж періоду з 16 лютого 2021 року по 15 липня 2021 року ОСОБА_1 перебував на службі та грошовому забезпеченні саме у ІНФОРМАЦІЯ_12 (військова частина НОМЕР_6 ), що останнім у відзиві не заперечувалось.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:

Адміністративний ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_6 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 під час проходження військової служби у період з грудня 2015 року по лютий 2016 року (включно).
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2016 року (включно) з урахуванням базового місяця січень 2008 року з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 під час проходження військової служби у період з квітня 2016 року по 21 лютого 2017 року.
Зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з квітня 2016 року по 21 лютого 2017 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 під час проходження військової служби у період з 11 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року.
Зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 11 квітня 2017 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації - різниці грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 16 лютого 2021 року.
Зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 16 лютого 2021 року в розмірі 4463,15 грн з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_6 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації - різниці грошового забезпечення за період з 01 березня 2021 року по 15 липня 2021 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_6 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01 березня 2021 року по 15 липня 2021 року в розмірі 4463,15 грн з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації - різниці грошового забезпечення за періоди з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 17 квітня 2025 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за періоди з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 17 квітня 2025 року в розмірі 4463,15 грн з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.
Визнати протиправними дії НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ), які полягають у застосуванні з 29 січня 2020 року по 16 лютого 2021 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 розмірів грошового забезпечення, у тому числі всіх належних до виплати видів додаткового грошового забезпечення, включаючи матеріальну допомогу на оздоровлення у 2020 році.
Зобов`язати НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 16 лютого 2021 року розмірів грошового забезпечення, у тому числі всіх належних до виплати видів додаткового грошового забезпечення, включаючи матеріальну допомогу на оздоровлення у 2020 році, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та 01 січня 2021 року відповідно, з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_6 ), які полягають у застосуванні з 01 березня 2021 року по 15 липня 2021 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 розмірів грошового забезпечення, у тому числі всіх належних до виплати видів додаткового грошового забезпечення.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_6 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01 березня 2021 року по 15 липня 2021 року розмірів грошового забезпечення, у тому числі всіх належних до виплати видів додаткового грошового забезпечення, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у застосуванні з 01 серпня 2021 року по 19 травня 2023 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 розмірів грошового забезпечення, у тому числі всіх належних до виплати видів додаткового грошового забезпечення, включаючи матеріальну допомогу на оздоровлення у 2021 та 2022 році, підйомну допомогу у 2021 році, компенсацію за дні невикористаних щорічних основних відпусток за 2022, 2023 роки, компенсацію за календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021-2023 роки.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01 серпня 2021 року по 19 травня 2023 року розмірів грошового забезпечення, у тому числі всіх належних до виплати видів додаткового грошового забезпечення, включаючи матеріальну допомогу на оздоровлення у 2021 та 2022 році, підйомну допомогу у 2021 році, компенсацію за дні невикористаних щорічних основних відпусток за 2022, 2023 роки, компенсацію за календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021-2023 роки, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року відповідно, з урахуванням раніше виплачених сум та з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 05 січня 2026 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ); відповідачі - ІНФОРМАЦІЯ_13 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ); НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ), НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_6 ) ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_13 ).

Суддя О.П. Лелюк