ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2025 року Справа № 915/872/25 
м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Мавродієвої М.В.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко Т.В., 
представника позивача: Соколовської А.О. (в режимі ВКЗ),
представника відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеська митниця,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІКОС ЮГ” (57500, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, м.Очаків, вул.Торгова (вул.Луначарського), буд.23, офіс 2),
про: стягнення 53668419,48 грн,-
в с т а н о в и в:

Державна митна служба України в особі відокремленого підрозділу Одеська митниця звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІКОС ЮГ” грошові кошти у загальному розмірі 53668419,48 грн, з яких: 53658819,48 грн - збитки, завдані втратою від нестачі майна переданого на відповідальне зберігання за договором №116/2020 від 07.08.2020; 9600,0 грн - витрати на проведення оцінки визначення ринкової вартості втраченого від нестачі майна.
Ухвалою суду від 11.06.2025 позовну заяву залишено без руху та позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 30.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 04.08.2025. 
04.08.2025 судом відкладено підготовче засідання на 25.09.2025 у зв`язку з неявкою сторін.
Ухвалою суду від 25.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.10.2025.
27.10.2025 та 11.11.2025 розгляд справи судом відкладався відповідно на 11.11.2025 та 05.12.2025 у зв`язку з неявкою відповідача за відповідним клопотанням позивача.
Відповідач явку повноважного представника у судові засідання, зокрема і 05.12.2025, не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у порядку встановленому ч.4 ст.122 ГПК України.
Відповідачем також не подано до суду відзиву на позовну заяву.
Згідно ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомленні про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі, зокрема повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Судом також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника відповідача.
Представник позивача вимоги підтримав в повному обсязі. 
У судовому засіданні 05.12.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
У судовому засіданні 05.12.2025 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Щодо тривалості судового провадження, суд, з урахуванням критеріїв розумності, які вироблені Європейським судом з прав людини вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. У частині 1 статті 6 Конвенції закріплено елементи права на судовий захист, серед яких є розумний строк розгляду справи, який вважається окремим елементом доступності правосуддя. 
Європейський суд з прав людини (надалі – ЄСПЛ), правовою основою функціонування та діяльності якого є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, опрацював критерії, які дозволяють зробити висновки про розумність розгляду конкретної справи. Зокрема, у п.47 рішення у справі «Бараона проти Португалії» 1987 року Суд відзначив: «Розумність тривалості розгляду повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформульованих у практиці Суду, зокрема, комплексності справи, поведінки заявника і відповідних державних органів». Критерій комплексності справи означає оцінювання складності справи з урахуванням обставин і фактів, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть за собою певні юридичні наслідки. Вона може бути пов`язана як із питаннями факту, так і з правовими аспектами: характером фактів, які необхідно встановити; кількістю питань, які розглядаються в межах справи; віддаленістю, з точки зору простору та часу, між подіями та фактами, що розглядаються, та процесом судочинства; кількістю свідків та інших проблем, пов`язаних зі збором доказів; міжнародними факторами; приєднанням справи до інших, а також вступом у процес нових осіб. Крім того, складність справи, а відтак й строк її розгляду, залежать, від складності предмету доказування у справі, без чого неможливо правильно вирішити справу по суті та застосувати норми матеріального права; від обсягу фактів предмета доказування, який може змінюватися у зв`язку зі зміною підстав позову, збільшенням чи зменшенням позовних вимог; від кількості доказів, наданих сторонами». 
Слід зазначити, що тривалість розгляду даної справи насамперед пов`язана з намаганням суду забезпечити процесуальні права відповідача на участь у розгляді справи, шляхом направлення письмової кореспонденції та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про час та місце розгляду справи, що зумовило неодноразові відкладення справи. 
Також ЄСПЛ зазначає, що тривалість строку розгляду справи може бути пов`язана з перевантаженням судової системи, що, в свою чергу, може бути викликано певними надзвичайними ситуаціями. 
З початку військової агресії російської федерації проти України активні бойові дії ведуться на території Миколаївської області та міста Миколаєва. Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги і планові, аварійні та екстрені відключення електроенергії по місту Миколаєву, Господарський суд Миколаївської області, працюючи з обмеженнями у здійсненні правосуддя, не мав об`єктивної можливості для повноцінного розгляду справи №915/872/25, в межах строку передбаченого Господарським процесуальним кодексом України.
Відповідно, справа розглянута судом в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.
07.08.2020 між Державною митною службою України в особі відокремленого підрозділу Одеська митниця (поклажодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІКОС ЮГ» (зберігач) укладено Договір №116/2020 про надання послуг відповідального зберігання (далі - Договір), за умовами якого зберігач зобов`язався надати поклажодавцю послуги з обробки товарів, транспортних засобів комерційного призначення (вантажно-розвантажувальні роботи) та їх відповідальне зберігання, які відповідно до статтей 238, 239 Митного кодексу України зберігаються поклажодавцем, на складах яких створено необхідні умови зберігання (п.1.1.1 Договору).
Згідно п.1.3 Договору, товари зберігаються на складських приміщеннях зберігача або в орендованих ним приміщеннях. З моменту фактичної передачі майна поклажодавцем зберігачу на останнього покладається обов`язок по збереженню майна в первинному вигляді.
Пунктом 5.2 Договору визначено місце надання послуг за адресою: м.Одеса, вул.Агрономічна, 205 (згідно з договором суборенди складського приміщення від 04.08.2020 між ТОВ «СТЕВОЛ» та ТОВ «ВІКОС ЮГ» на площу 298,7 кв.м).
За актом прийому-передачі №20 від 25.11.2020 поклажодавець передав зберігачу на відповідальне зберігання товари (цигарки, відра для сміття, чашки, іграшки) попередньою вартістю 5150280,0 грн.
Відповідно до п.п.1.1.2, 1.3, 1.4 Договору, з моменту фактичної передачі майна поклажодавцем зберігачу, на останнього покладається обов`язок по збереженню майна в первинному вигляді з урахуванням природного зносу товарів. Право власності на майно до Зберігача не переходить, воно не може бути задіяне в господарському обороті Зберігача або бути передане ним третім особам, знищено. Конкретний перелік та види майна, що передається на відповідальне зберігання, визначається сторонами в окремих Актах прийому-передачі майна на відповідальне зберігання.
Згідно п.6.3.20 Договору, Зберігачу заборонено здійснювати відносно товарів будь-які дії, не погоджені з Поклажодавцем, у тому числі його знищення, передачу іншим особам, у тому числі і на підставі судових рішень.
Згідно п.11.7 Договору, зберігач зобов`язаний забезпечити зберігання і несе відповідальність за збереження товарів до моменту їх прийняття поклажодавцем.
Відповідно до п.п.7.5, 8.3 Договору, повернення товарів здійснюється до закінчення терміну дії договору або у випадку закінчення строку дії договору в такому стані, в якому воно передавалося на відповідальне зберігання зберігачу в охоронному вигляді з урахуванням змін його природних властивостей. Зберігач несе відповідальність згідно статті 936 Цивільного кодексу України за зберігання товарів, переданих поклажодавцем, та зобов`язаний повернути його у схоронності.
Пунктом 11.1 Договору передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31.12.2020.
Пунктом 11.2. Договору, встановлено, що закінчення строку Договору не звільняє сторін від відповідальності за невиконання його вимог.
Відповідно до п.п.6.2.4, 6.3.7 Договору, поклажодавець має право проводити інвентаризацію майна, переданого для відповідального зберігання зберігачу. Зберігач зобов`язаний за першою усною або письмовою вимогою поклажодавця надавати йому доступ до товару.
Згідно п.8.7 Договору, сторони дійшли згоди, що зберігач несе відповідальність за втрату (нестачу) товару у розмірі – його вартості, з урахуванням збитків, визначених відповідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №116.
Відповідно до п.8.11 Договору, за систематичний не допуск (без поважних причин) представників поклажодавця до товарів, які передано на відповідальне зберігання, поклажодавець має право зафіксувати нестачу матеріальних цінностей, переданих на відповідальне зберігання, проводити претензійно-позовну роботу, достроково розірвати договір, а матеріали нестачі направити до правоохоронних органів для вжиття відповідних заходів.
На підставі наказів Одеської митниці від 31.03.2021 №30-аг, від 08.10.2021 №43-аг, від 12.11.2021 №55-аг, від 01.12.2021 №62-аг, від 31.03.2022 №28-аг, від 24.10.2022 №118-аг, від 30.03.2023 №28-аг, від 03.11.2023 №91-аг, від 17.04.2024 №46-аг інвентаризаційною комісію поклажодавця здійснювались виїзди на склад Зберігача, розташований за адресою: м.Одеса, вул.Агрономічна, 205.
Одеська митниця інформувала відповідача листами від 11.10.2021 №7.10-1/21-03/13/8473, від 04.11.2021 №7.10-1/21-03/13/11085, від 16.11.2021 №7.10-1/21-04/13/12492, від 02.12.2021 №7.10-1/21-03/13/14654, від 15.12.2021 №7.10-1/21-03/13/16382, від 06.01.2022 №7.10-1/21-01/13/425, від 13.01.2022 №7.10-1/21-01/13/1142, від 31.01.2022 №7.10-1/21-02/13/3148, від 01.04.2022 №7.10-1/21-02/13/6851, від 08.04.2022 №7.10-1/21-02/13/7330, від 01.11.2022 №7.10-1/21-02/13/17280, від 03.04.2023 №7.10-4/21-03/13/5936, від 04.10.2023 №7.10-3/21-03/13/19056, від 17.04.2024 №7.10-5/21-03/13/6940 щодо запланованих днів здійснення інвентаризації на складі зберігача.
Як зазначає позивач, починаючи з жовтня 2021 року по теперішній час зберігач не забезпечив безперешкодний доступ членам інвентаризаційної комісії до матеріальних цінностей, що зберігаються на його складі, що підтверджується протоколами інвентаризаційної комісії від 19.04.2021, від 30.11.2021, від 14.04.2022, від 22.11.2022, від 28.04.2023 та відповідними актами складеними інвентаризаційною комісією від 26.10.2021, від 19.11.2021, від 05.04.2022, від 14.04.2022, від 28.04.2023 та від 17.10.2023.
На підставі наказу Одеської митниці №46-аг від 17.04.2024 (із змінами) та ухвали Київського районного суду м.Одеси №947/10889/24 від 01.04.2024 на проведення огляду складського приміщення, 24.04.2024 інвентаризаційною комісією разом із співробітниками Управління СБУ в Одеській області та старшим слідчим відділу СУ ГУНП в Одеській області Глущенко К.П., було встановлено відсутність товарно-матеріальних цінностей (цигарки, відра для сміття, чашки, іграшки), які були передані Одеською митницею на відповідальне зберігання зберігача - ТОВ «ВІКОС ЮГ» за адресою: м.Одеса, вул.Агрономічна, 205.
За результатами інвентаризації Одеською митницею встановлена нестача товарно-матеріальних цінностей на складі зберігача - ТОВ «ВІКОС ЮГ», що підтверджується протоколом інвентаризаційної комісії від 24.04.2024, затвердженого керівником Одеської митниці 30.04.2024.
Крім того, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 29.04.2024 у справі №915/1947/23, яке набрало законної сили 26.06.2024, зобов`язано ТОВ «ВІКОС ЮГ» повернути Державній митній службі України в особі Одеської митниці як відокремленого підрозділу товари, передані на відповідальне зберігання відповідно до акту прийому-передачі від 25.11.2020 №20 до договору від 07.08.2020 №116/2020. 
08.07.2024 Господарським судом Миколаївської області у справі №915/1947/23 видано відповідний наказ.
19.08.2024 Очаківським ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУЮ відкрито виконавче провадження №75837239 з примусового виконання наказу №915/1947/23 від 08.07.2024 про зобов`язання ТОВ «ВІКОС ЮГ» повернути Державній митній службі України в особі Одеської митниці як відокремленого підрозділу товари, передані на відповідальне зберігання відповідно до акту прийому-передачі №20 від 25.11.2020 до договору №116/2020 від 07.08.2020.
Відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №75837239 винесено постанову від 28.11.2025 про накладення штрафу за повторне не виконання рішення Господарського суду Миколаївської області по справі №915/1947/23. 
До того ж, відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження 28.11.2025 державний виконавець у виконавчому провадженні №75837239 звернувся до Відділення поліції №7 Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за невиконання судового рішення.
Позивач стверджує, що встановлені факти свідчать про неможливість виконання рішення суду щодо повернення майна, яке було передано на відповідальне зберігання відповідно до акту прийому-передачі №20 від 25.11.2020 до договору №116/2020 від 07.08.2020.
Відповідно до Звіту про незалежну оцінку визначення ринкової вартості втраченого від нестачі майна, що знаходилось на зберіганні на складі ТОВ «ВІКОС ЮГ», виконаного Приватним підприємством «Ажіо.» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №100/2024 від 26.02.2024) станом на 24.04.2024 та затвердженого 06.12.2024, ринкова вартість втраченого від нестачі майна складає 53658819,48 грн.
Фізичною особою – підприємцем Касаткіною Іриною Євгенівною (кваліфікаційне свідоцтво №57-1 від 04.07.2020, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №485/2023 від 24.08.2023) проведено рецензування вказаного звіту та видана рецензія від 09.12.2024.
Умовами укладеного між позивачем та ПП «Ажіо.» договору №118-24 від 22.11.2024 про надання послуг з проведення незалежної оцінки майна передбачено, що загальна ціна договору становить 9600,0 грн.
Витрати Державної митної служби України в особі Одеської митниці на оплату послуг з проведення незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна, переданого на зберігання до ТОВ «ВІКОС ЮГ», склали 9600,0 грн, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт від 16.12.2024.
Позивач стверджує, що загальний розмір збитків, які спричинені втратою переданого на зберігання майна становить 53668419,48 грн, з яких: 53658819,48 грн - збитки, завдані втратою від нестачі майна переданого на відповідальне зберігання за договором №116/2020 від 07.08.2020; 9600,0 грн - витрати на проведення оцінки визначення ринкової вартості втраченого від нестачі майна.
Одеська митниця зверталась до відповідача з претензіями за вих.№7.10-2/21-03/13/18849 від 07.12.2022 та вих.№7.10-2/21-03/13.1565 від 29.01.2025 про відшкодування збитків, які, за твердженням позивача, залишені відповідачем без відповіді та без задоволення.
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам сторін, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
За приписами ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст.942 ЦК України, зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.
Відповідно до ст.944 ЦК України, зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.
Статтею 949 ЦК України встановлено, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.
Частинами 1, 2 ст.938, ст.953 ЦК України встановлено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 29.04.2024 у справі №915/1947/23, яке набрало законної сили 26.06.2024, зобов`язано ТОВ «ВІКОС ЮГ» повернути Державній митній службі України в особі Одеської митниці як відокремленого підрозділу товари, передані на відповідальне зберігання відповідно до акту прийому-передачі від 25.11.2020 №20 до договору від 07.08.2020 №116/2020. 
08.07.2024 Господарським судом Миколаївської області у справі №915/1947/23 видано відповідний наказ.
19.08.2024 Очаківським ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області ПМУЮ відкрито виконавче провадження №75837239 з примусового виконання наказу №915/1947/23 від 08.07.2024 про зобов`язання ТОВ «ВІКОС ЮГ» повернути Державній митній службі України в особі Одеської митниці як відокремленого підрозділу товари, передані на відповідальне зберігання відповідно до акту прийому-передачі №20 від 25.11.2020 до договору №116/2020 від 07.08.2020.
Відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №75837239 винесено постанову від 28.11.2025 про накладення штрафу за повторне не виконання рішення Господарського суду Миколаївської області по справі №915/1947/23. 
До того ж, відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження 28.11.2025 державний виконавець у виконавчому провадженні №75837239 звернувся до Відділення поліції №7 Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за невиконання судового рішення.
За вказаних обставин, суд погоджується з доводами позивача, що зазначені факти свідчать про неможливість виконання рішення суду щодо повернення майна, яке було передано на відповідальне зберігання відповідно до акту прийому-передачі №20 від 25.11.2020 до договору №116/2020 від 07.08.2020.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.
Згідно п.8.7 Договору, сторони дійшли згоди, що Зберігач несе відповідальність за втрату (нестачу) товару у розмірі – його вартості, з урахуванням збитків, визначених відповідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №116.
На підставі наказу Одеської митниці №46-аг від 17.04.2024 (із змінами) та ухвали Київського районного суду м.Одеси №947/10889/24 від 01.04.2024 на проведення огляду складського приміщення, 24.04.2024 інвентаризаційною комісією разом із співробітниками Управління СБУ в Одеській області та старшим слідчим відділу СУ ГУНП в Одеській області Глущенко К.П., було встановлено відсутність товарно-матеріальних цінностей (цигарки, відра для сміття, чашки, іграшки), які були передані Одеською митницею на відповідальне зберігання зберігача - ТОВ «ВІКОС ЮГ» за адресою: м.Одеса, вул.Агрономічна, 205.
За результатами інвентаризації Одеською митницею встановлена нестача товарно-матеріальних цінностей на складі зберігача - ТОВ «ВІКОС ЮГ», що підтверджується протоколом інвентаризаційної комісії від 24.04.2024, затвердженого керівником Одеської митниці 30.04.2024.
Пунктом 2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №116 від 22.01.1996, передбачено, що розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки. 
Пунктом 104 Методики оцінки майна, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України №1891 від 10.12.2003, встановлено, що визначення розміру збитків здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки.
Згідно ч.9 ст.243 Митного кодексу України, зазначені у частинах першій (товари, що зберігаються на складах митного органу, за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення строків зберігання), другій, четвертій - шостій (товари, поміщені у режим відмови на користь держави, та товари, граничний строк перебування яких під митним контролем закінчився; товари, які швидко псуються або мають обмежений строк зберігання) цієї статті, реалізуються в порядку, встановленому законодавством, на митних аукціонах, редукціонах або за договором комісії за цінами, визначеними згідно із законодавством України про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність та Податковим кодексом України.
Пунктом 1.2 ст.1 Податкового кодексу України передбачено, що правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначаються цим Кодексом, крім правил оподаткування товарів митом, які встановлюються Митним кодексом України та іншими законами з питань митної справи.
Пунктом 1 ч.1 ст.289 Митного кодексу України визначено, що обов`язок з сплати митних платежів виникає у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України. 
Позивач вказує, що під час розрахунку застосовані ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, який затверджений Законом України від 19.09.2013 № 584-VII, податок на додану вартість нарахований відповідно до пп."в" п.185.1 статті 185 Податкового кодексу України, акцизний податок нарахований відповідно до пп.213.1.3 п.213.1 ст.213 Податкового кодексу України за ставками, визначеними у статті 215 Податкового кодексу України. Розмір збитків від нестачі майна визначений шляхом проведення незалежної оцінки, з урахуванням суми податків та зборів (митних платежів), які підлягають сплаті при ввезенні товарів на митну територію України.
Відповідно до Звіту про незалежну оцінку визначення ринкової вартості втраченого від нестачі майна, що знаходилось на зберіганні на складі ТОВ «ВІКОС ЮГ», виконаного Приватним підприємством «Ажіо.» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №100/2024 від 26.02.2024) станом на 24.04.2024 та затвердженого 06.12.2024, ринкова вартість втраченого від нестачі майна складає 53658819,48 грн.
Частиною 1 ст.13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
Фізичною особою – підприємцем Касаткіною Іриною Євгенівною (кваліфікаційне свідоцтво №57-1 від 04.07.2020, сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №485/2023 від 24.08.2023) проведено рецензування вказаного звіту та 09.12.2024 видана відповідна рецензія.
Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. 
Згідно ст.ст.224, 225 ГК України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:
вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;
додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;
матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Тобто збитки – це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також неодержаних кредитором доходів, які б він одержав, коли зобов`язання було виконано боржником.
У своїй сукупності зазначені правові норми визначають, що обов`язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідальності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов`язання.
Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст.623 ЦК України.
Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов`язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.
При цьому, обов`язковими умовами покладання відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.
Не доведення хоч би одного із них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.
Як встановлено ч.1, 2 ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
В обґрунтування позову позивач вказує на заподіяння йому збитків, завданих втратою майна переданого на відповідальне зберігання за спірним договором, у вигляді вартості втраченого майна на суму 53658819,48 грн, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Поведінка визнається протиправною незалежно від того, знав чи не знав правопорушник про неправомірність своєї поведінки. Протиправна поведінка може виявлятися у формі пасивного обов`язку від вчинення певних дій.
Протиправна поведінка відповідача виявилась у вигляді незабезпечення збереження товарів до моменту їх повернення поклажодавцю, в порушення вимог діючого законодавства та зобов`язань по Договору, а саме пунктів 1.3, 11.7 Договору. 
Вина в цивільному праві – це умова відповідальності, що показує психічне ставлення особи до протиправного діяння, яка може бути доведена або спростована для встановлення або звільнення від обов`язку відшкодувати збитки.
Особа, яка порушила зобов`язання, має довести, що вона вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання, щоб звільнити себе від відповідальності.
Обізнаність відповідача про існування у нього договірних зобов`язань щодо збереження товару до моменту його прийняття поклажодавцем та відсутність будь-яких дій з боку відповідача щодо його розшуку або відшкодування вартості, дає підстави розцінювати дії відповідача, як навмисні діяння.
Жодних доказів вжиття всіх залежних заходів для належного виконання зобов`язань за Договором, відповідачем суду не надано.
За таких обставин, саме вищезазначені незаконні дії відповідача призвели до збитків позивача у вигляді ринкової вартості втраченого майна у сумі 53658819,48 грн, що вказує на наявність причинного зв`язку між діями відповідача та заподіяними позивачу збитками. 

До того ж, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України відносить до збитків, зокрема, і витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Умовами укладеного між позивачем та ПП «Ажіо.» договору №118-24 від 22.11.2024 про надання послуг з проведення незалежної оцінки майна передбачено, що загальна ціна договору становить 9600,0 грн.
Витрати Державної митної служби України в особі Одеської митниці на оплату послуг з проведення незалежної оцінки ринкової вартості втраченого від нестачі майна, переданого на зберігання до ТОВ «ВІКОС ЮГ», склали 9600,0 грн, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт від 16.12.2024.
Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказів сплати на користь позивача суми обумовлених збитків станом на час прийняття рішення судом, відповідачем не надано, суму заявленої позивачем до стягнення збитків не спростовано, а тому вимоги про стягнення з відповідача збитків у розмірі ринкової вартості втраченого від нестачі майна у сумі 53658819,48 грн та 9600,0 грн витрат на проведення оцінки визначення ринкової вартості втраченого від нестачі майна, - підлягають задоволенню в повному обсязі.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст.129 ГПК України, у разі задоволення позову, судовий збір підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:
1. Позовні вимоги задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІКОС ЮГ” (57500, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, м.Очаків, вул.Торгова (вул.Луначарського), буд.23, офіс 2; ідент.код 38442699) на користь Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеська митниця (65078, Одеська обл., м.Одеса, вул.Лип Івана та Юрія, буд.21А; ідент.код 43115923) 53658819,48 грн збитків, 9600,0 грн витрат на проведення оцінки визначення ринкової вартості втраченого від нестачі майна.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІКОС ЮГ” (57500, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, м.Очаків, вул.Торгова (вул.Луначарського), буд.23, офіс 2; ідент.код 38442699) на користь Державної митної служби України в особі відокремленого підрозділу Одеська митниця (65078, Одеська обл., м.Одеса, вул.Лип Івана та Юрія, буд.21А; ідент.код 43115923) 644021,03 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. 
Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повне судове рішення складено 12.01.2026.

Суддя М.В.Мавродієва