Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.01.2026  	Справа №607/16731/25 Провадження №2/607/1698/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Лазоренко Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Тернопільської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до відповідачів Державної казначейської служби України, Тернопільської обласної прокуратури, у якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в розмірі 408000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог повідомляє про те, що 08.05.2020 прокуратурою Тернопільської області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №42020210000000111 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. 14.07.2020 у вказаному кримінальному провадженні позивача повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. 01.10.2020 обвинувальний акт стосовно позивача скеровано до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. 20.03.2024 Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області ухвалив вирок, яким визнав позивача невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та виправдав його за відсутністю в його діянні складу даного кримінального правопорушення. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 06.11.2024 вирок залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 27.05.2025 касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 06.11.2024 - без змін. Таким чином, позивач перебував під слідством та судом з 14.07.2020 до 06.11.2024, що становить 4 роки 3 місяці 23 дні, тобто 51 місяць.
Позивач вважає, що незаконними діями та рішеннями посадових осіб органу прокуратури йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у тому, що він будучи спеціалістом митної сфери з 17-річним стажем роботи, будучи знаним серед своїх колег та знайомих, як професійний, досвідчений працівник та спеціаліст, вимушений більше чотирьох років доводити свою невинуватість, докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Це потягло для нього негативні наслідки у вигляді вимушених змін у житті, ступені зниження його авторитету, престижу, репутації. Крім того, усвідомлюючи суворість можливого покарання за тяжкий злочин, якого він не вчиняв, у нього порушився сон, апетит, розпочались головні болі, що призвело до порушення стану його здоров`я.
Моральну шкоду позивач оцінює у мінімальному розмірі 408000,00 грн, виходячи з того, що станом на день набрання виправдувальним вироком законної сили 06.11.2024 мінімальний розмір заробітної плати становив 8000,00 грн. Тому 51 місяць перебування під слідством та судом ? 8000,00 грн = 408000,00 грн. З наведених підстав просить позов задовольнити.
Ухвалою судді від 11.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
У відзиві на позов представник відповідача Державної казначейської служби України Вуїв С.В. просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначила, що казначейство не є належним відповідачем у справі, оскільки згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, вважає, що розмір моральної шкоди є завищеним і до стягнення може підлягати 81600,00 грн (1600,00 грн ? 51 місяць). В основу розрахунку слід покласти саме розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується, як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1600,00 грн, передбачений ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України».
У відзиві на позов керівник відповідача Тернопільської обласної прокуратури заперечує щодо задоволення позовних вимог, з огляду на те, що прокуратура не є належним відповідачем у справі щодо заявлених позивачем вимог, оскільки шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора відшкодовується державою незалежно від вини за рахунок коштів державного бюджету. Крім того, позивачем не наведено належного обґрунтування спричинення моральної шкоди, не розкрито зміст заподіяної шкоди, не вказано та не надано жодного доказу на підтвердження цього. Також вважає, що для розрахунку розміру моральної шкоди слід брати до уваги розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується, як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1600,00 грн, що передбачено ст. 7, 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».
У відповідях на відзиви відповідачів позивач позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, так як відповіді на відзив не спростовують обґрунтованості його позовних вимог. 
Ухвалою суду від 16.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні 22.01.2026 позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та відповідях на відзиви.
В судовому засіданні 22.01.2026 прокурор Тернопільської обласної прокуратури Марцун А.А. щодо задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві.
В судове засідання 22.01.2026 представник Державної казначейської служби України не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 14.30 год. 29.01.2026.
Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини.
14.07.2020 прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що поширює свою діяльність на Тернопільську область прокуратури Тернопільської області Марчихою В.В., в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42020210000000111 від 08.05.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.367 КК України, складено повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, а саме: у службовій недбалості, тобто у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.
29.09.2020 прокурором у кримінальному провадженні – прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Тернопільської обласної прокуратури Ясеником Б.З. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42020210000000111 від 08.05.2020 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що він, обіймаючи посаду головного державного інспектора сектору провадження у справах про порушення митних правил відділу аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Тернопільської митниці ДФС, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, в порушення пунктів 2.1., 2.1.1., 2.1.3. посадової інструкції, затвердженої 04.12.2014 заступником начальника Тернопільської митниці ДФС, ч.ч. 1, 2 ст.486, ст.492 МК України, при здійсненні провадження в адміністративній справі №0093/40300/15 про порушення митних правил за ч.1 ст.483 МК України стосовно ОСОБА_2 від 02.09.2015 не вжив заходів щодо проведення перекладу матеріалів справи на державну мову, та, в подальшому, після повернення адміністративної справи судом для належного оформлення, маючи реальну можливість вжити заходів для здійснення перекладу необхідних документів у вищевказаній адміністративній справі, не своєчасно скерував документи для здійснення перекладу, після чого матеріали адміністративної справи скерував до суду через чотири місяці з дня виявлення правопорушення, тобто, після спливу строку накладення адміністративного стягнення, внаслідок чого ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, однак провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, внаслідок чого Державний бюджет недоотримав 934554,88 грн, що спричинило державі тяжкі наслідки на вказану суму. Окрім того, при здійсненні провадження в адміністративній справі №0094/40300/15 про порушення митних правил за ч.1 ст.483 МК України стосовно ОСОБА_2 від 02.09.2015 не вжив заходів щодо проведення перекладу матеріалів справи на державну мову, та, надалі, після повернення адміністративної справи судом для належного оформлення, маючи реальну можливість вжити заходів для здійснення перекладу необхідних документів у вищевказаній адміністративній справі, не своєчасно скерував документи для здійснення перекладу, після чого матеріали адміністративної справи скерував до суду через чотири місяці з дня виявлення правопорушення, тобто, після спливу строку накладення адміністративного стягнення, внаслідок чого ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, однак провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, внаслідок чого Державний бюджет недоотримав 882521,4 грн, що спричинило державі тяжкі наслідки на вказану суму, а всього на загальну суму 1817076,28 грн.
Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2024 у справі № 607/16655/20 ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, та виправдано його за відсутністю в його діянні складу даного кримінального правопорушення.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 06.11.2024 у справі № 607/16655/20 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вищевказаний вирок суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 27.05.2025 у справі № 607/16655/20 касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 06.11.2024 залишено без змін.
Отже, 06.11.2024 вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2024 у справі № 607/16655/20 набрав законної сили.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.
У частинах першій, другій та сьомій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Частина перша статті 1173 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону).
Статтею 3 Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.
Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).
Законом також встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята й шоста статті 4 цього Закону).
Положення ЦК України застосовуються під час визначення підстав та розміру моральної шкоди, спричиненої потерпілій особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, та свідчать про обов`язкове встановлення під час відшкодування шкоди не тільки підстав для відшкодування, а й того, у чому саме полягала моральна шкода та виходячи з принципів розумності та справедливості під час визначення її розміру.
Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і під час її визначення враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)).
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести у рішенні відповідні мотиви (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 709/1173/17).
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно з ч. 2, 3 статті 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Отже, у Законі передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визначити й більший розмір відшкодування.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19.
З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.
Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Подібний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19, від 27 липня 2023 року у справі № 568/499/16.
У даній справі позивач просить стягнути завдану йому моральну шкоду в розмірі 408000,00 грн. 
Судом встановлено, що позивач перебував під слідством і судом 51 місяць (з 14.07.2020 - повідомлення про підозру по 06.11.2024 - набрання виправдувальним вироком законної сили).
Отже, суд виходить з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув у зв`язку з постановленням виправдувального вироку суду, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину, інкримінованого органом досудового розслідування.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» у 2024 році мінімальна заробітна плата складає - у місячному розмірі: з 1 квітня - 8000 гривень.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» у 2025 році мінімальна заробітна плата складає - у місячному розмірі: з 1 січня 8000 гривень.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 01 січня 2026 року мінімальна заробітна плата складає - у місячному розмірі: 8647 гривень.
Суд роз`яснив позивачу право на звернення із клопотанням про збільшення розміру позовних вимог, так як станом на день розгляду справи мінімальний розмір заробітної плати збільшився з 8000 грн до 8647 грн.
Згідно із статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, в межах заявлених особою вимог.
Позивач не скористався правом на звернення до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, а тому суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, самостійно не вправі вийти за межі позовних вимог.
З урахуванням вищевикладеного, суд, ураховуючи обсяг заподіяної шкоди, ступінь, глибину та характер душевних страждань позивача, тривалість перебування позивача під слідством і судом, принципи поміркованості, розумності і справедливості, а також те, що позивач визначив розмір моральної шкоди виходячи із мінімального передбаченого Законом, не бажання позивача збільшити розмір позовних вимог, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у визначеній позивачем сумі та стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 408000,00 грн (8000 грн х 51 місяць), яка визначена з урахуванням мінімальної заробітної плати 8000,00 грн, встановленої законодавством на час звернення позивача до суду.
Вказана сума є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) позивачу за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, внаслідок якої було порушено його нормальні життєві зв`язки, як особи яка має сім`ю, інші соціальні та ділові зв`язки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення ділової репутації.
Посилання представника прокуратури на те, що позивач не довів завдання йому моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт постановлення виправдувального вироку є доказом незаконності дій органів досудового розслідування, які додатково не підлягають у судовому порядку визнанню незаконними, та завдання особі моральної шкоди (висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 та від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17).
Крім того, суд відхиляє аргументи представників відповідачів про те, що при обчисленні компенсації моральної шкоди необхідно керуватись розміром мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600,00 грн, виходячи з того, що Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду (див постанови Верховного Суду від 02 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15, 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц, 18 жовтня 2023 року у справі №705/4489/20, 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23).
Зокрема, Верховний Суд вказав про те, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах.
Зміни до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» законодавцем не вносилися і його норми не передбачають визначення розміру відшкодування із розрахункової величини, визначеної будь-яким іншим законом, зокрема Законом України «Про Державний бюджет України».
Також, відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є в розумінні статей 56, 62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 1167, 1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» відсутні.
Щодо належних відповідачів у справі слід зазначити таке.
Відповідно до ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19, зазначила, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.
В пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зроблено висновок про те, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. У справах про відшкодування шкоди державою, остання бере участь як відповідач через той орган, діями якого заподіяно шкоду.
Отже, відповідачем у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, яким заподіяно шкоду. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).
У пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.
Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).
До подібних правових висновків за аналогічних фактичних обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2020 року у справі № 177/63/19 (провадження № 61-1205св20).
Тобто, Державна казначейська служба України є органом, який здійснює тільки списання коштів з Державного бюджету України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/19 (провадження №12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, у таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.
Частиною 2 ст. 5 ЦПК України визначено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Враховуючи вищенаведене та зміст позовних вимог, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту буде стягнення моральної шкоди з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, а не стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку, як про це просить позивач.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити.
Стягнути з держави Україна, за рахунок коштів Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 408000 грн відшкодування моральної шкоди.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи 37567646.
Відповідач: Тернопільська обласна прокуратура, місцезнаходження: вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль, ідентифікаційний код юридичної особи 02910098.

Повний текст рішення складено 06.02.2026.

Головуючий суддя	П. Я. Стельмащук