Справа № 645/5305/25
Провадження № 2/645/245/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року        місто Харків

Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Костіної І.Г.,
за участю секретаря судового засідання Бугай К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Немишлянського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики б/н від 30.12.2024 у сумі 90 000 грн. та судових витрат у розмірі 1 211 грн. 20 коп.
В обґрунтування позову зазначив, що 30.12.2024 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики б/н, відповідно до якого позикодавець передає позичальникові безвідсоткову позику в сумі 90 000,00 грн. готівкою, що складає 2 200 доларів США за курсом 41.7, а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки та в порядку, зазначеному в Договорі. 28.12.2024 року позивачем на рахунок відповідача було надіслано грошові кошти у розмірі 45 000,00 грн. та 30.12.2024 року передано наступна частина коштів у розмірі 45 000,00 грн, що підтверджується розпискою. Таким чином позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 90 000,00 грн., однак станом на день звернення до суду зобов`язання за договором не виконано, грошові кошти не повернуті.
Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 11.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 
Ухвалою суду від 23.12.2025 року витребувано у позивача оригінал договору позики від 30.12.2024 року та оригінал розписки ОСОБА_2 від 30.12.2024 року.
25.12.2025 року від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання на виконання ухвали суду про витребування доказів та долучено оригінал договору позики від 30.12.2024 року та оригінал розписки ОСОБА_2 від 30.12.2024 року.
Позивач у судові засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлена, заяв та клопотань з приводу розгляду справи до суду не подала, правом на подачу відзиву до суду не скористалася.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 30.12.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якої позикодавець ОСОБА_1 надав грошові кошти ОСОБА_2 в розмірі 90 000,00 грн., на підтвердження чого позичальником 30.12.2024 року складено розписку. Згідно п. п. 2.1,2.3 Договору позикодавець зобов`язаний передати позичальникові зазначену суму в строк до 14 червня 2025 року. Повернення отриманих грошових коштів здійснюється рівними частками по 45 000,00 грн. щомісяця протягом двох місяців, починаючи з 14.05.2025 року відповідно до наведеного графіку. 
Згідно п. 3.3 Договору у випадках порушення позичальника графіка повернення отриманих сум, позичальник буде зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 5% від вчасно неповернених сум позики за кожний день прострочення.
Відповідно до розписки про отримання позики згідно договором позики від 30.12.2024 року ОСОБА_2 отримала 30.12.2024 року від ОСОБА_1 в борг 90 000,00 грн. 
Крім того, позивачем долучено копію платіжної інструкції №Р24А3716988157D6745 від 28.12.2024 про перерахування ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 45 000,00 грн.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної ми коштів від позикодавця до позичальника з обов`язком повернення (Постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20, провадження № 61-14052 св21).
У постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. У цій справі позивач просив про стягнення боргу за договором позики. Факт отримання коштів за договором позики підтверджується наявним у позичальника оригіналом розписки боржника.
Верховний Суд вказав, що розписка позичальника є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Виходячи з вимог статей 1046, 1047, 1049 ЦК України у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень закону суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Позивачем було надано суду для дослідження та долучено до матеріалів справи оригінал боргової розписки про отримання грошових коштів від 30.12.2024 року.
Зі змісту зазначеної розписки від 30.12.2024 року вбачається, що позикодавець виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши позичальнику в борг грошові кошти в сумі 90 000,00 гривень.
Суд у визначеному чинним цивільним процесуальним законодавством порядку оцінив розписку від 30.12.2024 року і дійшов висновку, що між сторонами дійсно виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики.
Згідно із ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, у Постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 712/9347/17, від 21 травня 2020 року у справі № 756/11048/18.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч. 1ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із частиною першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 266/37291/18-ц провадження № 61-96св21).
Аналогічні висновки містяться у Постанові КЦС ВС від 15.05.2019 у справі №707/2606/16-ц, в Постанові КЦС ВС від 18.07.2018 у справі №143/280/17, у постанові ВС від 05.10.2022 року у справі № 463/9914/20, провадження № 61-1664 св22; у постановах від 05 вересня 2018 року у справі №756/8630/14-ц, провадження № 61-8792св18, від 08 квітня, 2021 року у справі №500/1755/17, провадження № 61-1899св20, від 22 вересня 2021 року у справі №761/29374/19та від 16 лютого 2022 року у справі №520/19325/18 у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі №473/995/18(провадження № 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі №266/7291/18-ц(провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі №211/2672/16-ц(провадження № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі №751/1000/16-ц(провадження № 61-586св17).
Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, суд встановив, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики, у зв`язку з чим у ОСОБА_2 виникло зобов`язання з повернення отриманих коштів. 
Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 90 000,00 грн. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. 
Керуючись ст. 2, 12-13, 77-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд,
вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики–задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 30.12.2024 у розмірі 90 000 ( дев`яносто тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять )грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні скороченого судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ,адреса: АДРЕСА_1 ;
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 03.02.2026 року.

Суддя          І.Г.Костіна