Справа № 522/24009/25
Провадження № 1-кп/522/2218/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2026           м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , 
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 , 
обвинуваченого - ОСОБА_6 , 
розглянувши кримінальне провадження за ЄРДР №12025162510000975 від 15.07.2025, відносно:
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Одесі, громадянина України, освіта середня, офіційно не працевлаштований, місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , 14.07.2025 близько 18:30 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai Sonata», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухався у світлий час доби, при необмеженій видимості, по сухій, асфальтованій проїзній частині по вул. Асташкіна, м. Одеса, в напрямку вул. Тираспольська, на якій організований двосторонній, по одній смузі руху у кожному з напрямів, без дорожньої розмітки. В цей же час, по проїзній частині вул. Тираспольська, з боку вул. Успенська, в напрямку вул. Старопортофранківська, у м. Одесі, на якій організований двосторонній рух, з двох смуг у кожному з напрямів, рух, поділений дорожньою розміткою 1.3, 1.5, 1.8, 1.7, 1.36 згідно Правил дорожнього руху, рухався мотоцикл марки «Honda NC750Х», з реєстраційним номером НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у лівій смузі свого напрямку руху. Рухаючись у обраному напрямку та наближаючись до нерегульованого, нерівнозначного перехрестя автодороги з вул. Тираспольська та вул. Асташкіна, м. Одеса, водій ОСОБА_6 , діючи необережно, в порушення вимог дорожного знаку 2.1 Правил дорожного руху та вимог п.п. 2.3 (б), 16.11 Правил дорожнього руху, проявив злочинну недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змінам, хоча зобов?язаний був постійно її контролювати і мав таку можливість, під час виїзду з другорядної дороги на головну, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для інших учасників руху, не зупинив свій транспортний засіб перед перехрестям нерівнозначних доріг, щоб надати дорогу мотоциклу марки «Honda NC750Х», з реєстраційним номером НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався по головній автодорозі вул. Тираспольска, в лівій смузі свого напрямку руху, продовжив рух у обраному напрямку, здійснюючи маневр повороту ліворуч та допустив зіткнення передньою лівою частиною керованого ним автомобіля з передньою частиною мотоцикла марки «Honda NC750Х», з реєстраційним номером НОМЕР_4 . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового чрезпідвертлюгового перелому правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, які згідно п. п. 2.2.2, 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості. В умовах даної дорожньо-транспортної пригоди дії водія ОСОБА_6 регламентувалися вимогами дорожного знаку 2.1, а також п. 16.11 Правил дорожнього руху, згідно з якими цьому водію, який рухався по другорядній дорозі, на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг слід було дати дорогу водієві мотоцикла «Honda NC750Х», з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який перетинав це перехрестя рухаючись по головній дорозі. Належним виконанням вищевказаних вимог Правил дорожного руху водій автомобіля марки «Hyundai Sonata», 3 реєстраційним номером НОМЕР_5 , ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти зіткненню з мотоциклом марки «Honda NC750Х», з реєстраційним номером НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , а тому його дії знаходяться в причинному зв?язку з настанням даної пригоди. 
Таким чином, водій ОСОБА_6 , своїми необережними діями у формі злочинної недбалості допустив порушення вимог 1.3, 1.5, 2.3 (б), 16.11, вимог дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, які вказують на те, що: п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов?язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»; п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов?язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган»; п. 2.3 ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 16.11 ПДР «На перехрестях нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху; дорожного знаку 2.1 ПДР «вимагає від водія поступитися
дорогою транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі, або транспортним засобам, які наближаються до перехрестя по головній дорозі», чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Дії ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження. 
Під час судового розгляду обвинувачений  ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю.
Крім того, за відсутності заперечень учасників судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і обмежено їх дослідження: допитом обвинуваченого та дослідженням документів кримінального провадження, що стосуються особи обвинуваченого і вирішення процесуальних питань. 
При цьому, судом з`ясовано правильність розуміння учасниками кримінального провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Так, в ході допиту обвинувачений ОСОБА_6 надав показання, згідно з якими підтвердив, що дійсно вчинив кримінальне правопорушення за обставин викладених у обвинувальному акті та заявив про щире каяття. 
З огляду на зазначене, з урахуванням показань обвинуваченого  ОСОБА_6 , суд вважає доведеним, поза розумним сумнівом, вчинення останнім кримінального правопорушення за встановлених судом обставин і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, як: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження. 
При визначені виду та міри покарання ОСОБА_6 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до нетяжких злочинів, особу винного, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, інвалідності не має, раніше не судимий. 
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання - не встановлено. 
З урахуванням викладеного, характеру і тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень буде призначення йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на певний строк з обов`язковим додатковим покаранням у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на мінімальний строк. 
Крім того, приймаючи до уваги вищевикладене, та зокрема ту обставину, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, зважаючи на позицію прокурора, який вважав, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, суд вважає, що останнього може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, згідно зі ст. 76 КК України.
При вирішенні цивільного позову Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 коштів у сумі 33743 грн. 31 коп. на користь держави в особі Комунальної бюджетної установи КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 суд приходить до наступних висновків.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні цивільний позов - визнав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 3 ст. 1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» від 07.07.1995 встановлено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Згідно положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
На підставі викладеного, цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 коштів на користь держави в особі Комунальної бюджетної установи КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 у розмірі 33743 грн. 31 коп. підлягає задоволенню повністю, оскільки вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, доведена, а сума витрат на стаціонарне лікування обґрунтована та документальне підтверджена довідкою-розрахунком зазначеного закладу охорони здоров`я № 7/25 від 03.10.2025.
Запобіжний захід обвинуваченому - не обирався. 
Накладений у кримінальному провадженні згідно з ухвалою слідчого судді Приморського районного суду Одеської області від 30.07.2025 (справа №522/15963/23) арешт на майно, а саме: автомобіль Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мотоцикл Honda NC750X, р.н. НОМЕР_2 , підлягає скасуванню, відповідно до приписів ч. 4 ст. 174 КПК України.
Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України, зокрема транспортні засоби: автомобіль Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 та мотоцикл Honda NC750X, р.н. НОМЕР_2 , підлягають поверненню власникам (законним володільцям).
Документально підтвердженні процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення судових експертиз: по дослідженню технічного стану транспортних засобів Миколаївського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/115-25/11880-ІТ від 11.08.2025 в сумі 3565,6 грн., № СЕ-19/115-25/11879-ІТ від 18.08.2025 в сумі 3565,6 грн., № СЕ-19/115-25/11882-ІТ від 26.07.2025 в сумі 3565,6 грн.; Одеського НДІСЕ МВС України № 4019-34-25 від 22.09.2025 в сумі 10602,0 грн., № 4019-34-25/1 від 22.09.2025 в сумі 7633,44 грн., а всього на суму 28932,04 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого, згідно з приписами ст.ст. 118,124 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 100, 118, 124, 174, 286, 349, 368, 370, 374, 375, 532 КПК України, -
УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6  винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. 
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_6  від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 рік.
Покласти на  ОСОБА_6 , відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Арешт, накладений на майно згідно з ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.07.2025, а саме: автомобіль Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мотоцикл Honda NC750X, р.н. НОМЕР_2 , - скасувати. 
Речові докази:
-автомобіль Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - повернути власнику (законному володільцю) ОСОБА_8 ;
- мотоцикл Honda NC750X, реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернути власнику (законному володільцю) ОСОБА_9 .
Цивільний позов прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити, стягнути з ОСОБА_6  на користь КНП «Міська клінічна лікарня № 1» ОМР (код ЄДРПОУ 01998986) витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 у сумі 33743,31 гривень.
Стягнути з   ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз у кримінальному провадженні у загальній сумі 28932,04 гривень.
Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя           ОСОБА_1