Справа № 161/10839/25 	Головуючий у 1 інстанції: Смокович М. В. 	
Провадження № 22-ц/802/74/26  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2026 року          місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Губарик К. А., 
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування та відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 – Шумського Бориса Анатолійовича на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2025 року,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом. 
Покликався на те, що 16 липня 2024 року о 11 год. 10 хв., у м. Луцьку водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz GLE 63», державний номерний знак НОМЕР_1 , при повороті ліворуч не зайняла крайнє ліве положення на проїзній частині та здійснила зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_2 , який внаслідок зіткнення отримав механічні пошкодження.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2024 року відповідача ОСОБА_3 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.
Також позивач вказував, що отримав страхове відшкодування від відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в розмірі 69469 грн 98 коп., однак цих коштів недостатньо для проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, а тому, з врахуванням висновку експерта № 799 від 11 квітня 2025 року за наслідками проведеної автотоварзначої експертизи, просив суд стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на свою користь недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 30361 грн 56 коп., а з відповідача ОСОБА_3 різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 184411 грн 21 коп. та відшкодувати йому понесені судові витрати.
У червні 2025 року відповідач ПрАТ «ПЗУ Україна», маючи сумніви у правильності визначення розміру шкоди експертом, висновок якого був наданий позивачем, подав до суду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити питання: 
- яка вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_2 станом на 16.09.2024 року без ПДВ? 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2025 року клопотання відповідач ПрАТ «ПЗУ Україна» про призначення судової експертизи було та призначено у цій справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання:
- Яка ринкова вартість колісного транспортного засобу «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП (до пошкодження), станом на 16.09.2025 року?
- Яка вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (без врахування коефіцієнту фізичного зносу), станом на 16.09.2024 року без ПДВ (з ПДВ)?
- Яка вартість матеріального збитку, заподіяного власнику ОСОБА_2 за пошкоджений в результаті ДТП колісний транспортний засіб «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 16.09.2024 року?
Проведення експертизи було доручено експертам Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, яких попереджено про кримінальну відповідальність. 
Зобов`язано позивача ОСОБА_2 надати на вимогу експерта у визначений ним день та час колісний транспортний засіб «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_2 , для огляду.
Витрати за проведення експертизи покладено на відповідача ПрАТ «ПЗУ Україна».
На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
Вважаючи зазначену ухвалу суду незаконною, представник позивача ОСОБА_2 – ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, прийнятою судом з порушенням норм процесуального права, оскільки в матеріалах справи є висновок експерта за результатами проведеної автотоварознавчої експертизи, який надав його довіритель, а тому проведення вказаної судової експертизи є зайвим та безпосередньо впливає на строки розгляду справи.
У додаткових поясненнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 – Стадник А. С. просила апеляційну скаргу представника позивача залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Заслухавши пояснення особи, яка бере участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Задовольняючи клопотання відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про призначення експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у відповідача та його представника виникли сумніви щодо правильності наданого позивачем висновку експерта, за результатами проведення автотоварознавчої експертизи, то для об`єктивного і всебічного розгляду даної справи та її вирішення є потреба у призначенні саме судової автотоварознавчої експертизи.
Такий висновок суду є правильний.
Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).
Статтею 76 ЦПК установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: показаннями свідків, письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів.
Згідно з ч. 1 ст.77, ч. 2 ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У той же час відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Положеннями ч. 2 ст. 113 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.
У п. п. 11, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997року №8 «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» визначено, що однією із гарантій правильності експертного висновку є можливість призначення судом повторної експертизи, яка призначається, коли є сумніви в правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, враховуючи, що висновок експерта не є обов`язковим і повинен оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами .
У силу положень ч. 4 ст. 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.
Таким чином, з врахуванням наведених норм, матеріального та процесуального права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у випадку незгоди відповідача із висновком експерта, наданим іншою стороною спору, він має право, з врахуванням принципів змагальності цивільного процесу, доводити свою незгоду шляхом призначення саме судової експертизи.
Доводи апеляційної скарги щодо наявності в матеріалах справи достатніх доказів для розгляду зазначеного спору не можуть бути прийняті судовою колегією, оскільки лише до компетенції суду першої інстанції належить встановлення достатності доказів для ухвалення рішення в даній справі. При цьому питання достатності доказів для вирішення спору вирішується судом при ухваленні рішення по суті справи. На стадії судового розгляду суд не може оцінити кожен доказ окремо і в сукупності з іншими доказами зробити висновок про їх достатність.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням норм цивільного процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 – Шумського Бориса Анатолійовича залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді