ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року	м. Одеса	Справа № 916/4173/24	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Таран С.В., Філінюка І.Г.

розглянувши заяву  ОСОБА_1 про стягнення судових витрат (вх. 4927/25 від 04.12.2025)
в межах розгляду апеляційної скарги  ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2025
по справі №916/4173/24
за позовом Керівника Болградської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави 
до відповідачів: 
1) Арцизької міської ради, 
2) ОСОБА_1 , 
3) Приватного підприємства "ТЕХНІКА" 
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном (протирадіаційне укриття №56041) шляхом скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів купівлі-продажу і повернення майна, -

ВСТАНОВИВ:
Описова частина.
Керівник Болградської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Арцизької міської ради, ОСОБА_1 та Приватного підприємства «ТЕХНІКА», в якій просив:
- усунути перешкоди Арцизькій міській територіальній громаді щодо користування та розпорядження підвальним приміщенням № 10, загальною площею 278 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке є частиною протирадіаційного укриття № 56041, шляхом визнання незаконним та скасування рішення сесії Арцизької міської ради від 11.05.2000 р. № 154-ХХІІІ “Про продаж ПП «ТЕХНІКА» частини підвального приміщення у будинку АДРЕСА_1 ”;
- усунути перешкоди Арцизькій міській територіальній громаді щодо користування та розпорядження підвальним приміщенням № 10, загальною площею 278 кв.м, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , яке є частиною протирадіаційного укриття № 56041, шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу частини підвального приміщення № 3 від 29.09.2000, загальною площею 278 кв.м., що є частиною протирадіаційного укриття № 56041, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між Арцизькою міською територіальною громадою в особі Арцизької міської ради та ПП «ТЕХНІКА»;
- усунути перешкоди Арцизькій міській територіальній громаді щодо користування та розпорядження підвальним приміщенням № 10, загальною площею 278 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке є частиною протирадіаційного укриття № 56041, шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення, укладеного між ПП «ТЕХНІКА» та ОСОБА_1 від 28.12.2022, нотаріально посвідчений державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Панашенко І.П. та зареєстровано в реєстрі за № 2420;
- зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди Арцизькій міській територіальній громаді у користуванні та розпорядженні підвальним приміщенням № 10, загальною площею 278 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке є частиною протирадіаційного укриття № 56041, шляхом повернення Арцизькій міській територіальній громаді.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.01.2025 позов керівника Болградської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави до відповідачів: Арцизької міської ради, ОСОБА_1 , Приватного підприємства "ТЕХНІКА" про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном (протирадіаційне укриття № 56041) шляхом скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів купівлі-продажу і повернення майна задоволено частково; зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди Арцизькій міській територіальній громаді у користуванні та розпорядженні підвальним приміщенням № 10, загальною площею 278 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке є частиною протирадіаційного укриття № 56041, шляхом повернення Арцизькій міській територіальній громаді; стягнуто з Арцизької міської ради на користь Одеської обласної прокуратури 3 028,00 грн витрат зі сплати судового збору; у задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2025 по справі №916/4173/24.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2025 по справі №916/4173/24 – задоволено; рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2025 по справі №916/4173/24 – скасовано; прийнято нове рішення; відмовлено у задоволенні позову Керівника Болградської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в повному обсязі.
04.12.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява ОСОБА_1 про стягнення судових витрат (вх. 4927/25 від 04.12.2025). В даній заяві відповідач просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 27 500,00 грн.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2025 розгляд заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат (вх. 4927/25 від 04.12.2025) у справі №916/4173/24 вирішено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено позивачу строк для подання заперечень на заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат (вх. 4927/25 від 04.12.2025) у справі №916/4173/24 до 11.12.2025.
Відповідно до частини третьої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Таким чином, беручи до уваги те, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат (вх. 4927/25 від 04.12.2025) у справі №916/4173/24 судом апеляційної інстанції вирішуватиметься лише питання розподілу судових витрат, колегія суддів вважає за можливе розглянути вказану заяву без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 04.12.2025, якою вирішено здійснювати розгляд заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, була отримана в електронному кабінеті Керівником Болградської окружної прокуратури Одеської області – 04.12.2025, Арцизькою міською радою – 04.12.2025, ОСОБА_1 – 04.12.2025, Приватним підприємством "ТЕХНІКА" – 04.12.2025.
Тобто учасники справи вважаються повідомленими належним чином про розгляд апеляційним господарським судом заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в письмовому провадженні без виклику сторін.
Мотивувальна частина.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1)попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3)розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно із частинами першою, другою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
У даному випадку, на розгляді колегії суддів є заява апелянта про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції.
У відзиві на позов, Русєв С.В. вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції складає 12 000,00 грн, з яких 6 000,00 грн. гонорар адвоката за складення і подання відзиву, участь в судових засіданнях, орієнтовно 4 засідання по 1 500,00 грн за кожне.
В апеляційній скарзі Русєв С.В. вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції складає 11 000,00 грн, з яких 8 000,00 грн гонорар адвоката за складення і подання апеляційної скарги, 3 000,00 грн – участь в судових засіданнях, орієнтовно 2 засідання по 1 500,00 грн за кожне.
При цьому заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, з доказами понесення таких витрат, подана Русєвим Сергієм Васильовичем 03.12.2025, тобто в межах п`ятиденного строку з дня ухвалення постанови суду апеляційної інстанції від 01.12.2025, якою задоволено апеляційну скаргу Русєва Сергія Васильовича на рішення Господарського суду Одеської області від 23.01.2025 по справі №916/4173/24.
Отже, відповідач дотримався вимог щодо строків звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, і подання відповідних доказів на виконання частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
За приписами частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1)розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до положень частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції відповідач надав:
1) Договір про надання правничої допомоги від 25.09.2024, укладений між адвокатом Кочуровим А.О. (Адвокат) та Русєвим Сергієм Васильовичем (Клієнт).
Відповідно до п. 1.1. Договору, адвокат зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу у справі за позовом Болградської окружної прокуратури Одеської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом скасуванням рішенням органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договорів купівлі-продажу і повернення майна, справа №916/4173/24, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.
Відповідно до п. 1.2. Договору правова допомога полягає в:
- ознайомлення з матеріалами справи;
- підготовка та подання відзиву на заперечення до суду;
- представництво в суді першої інстанції та підтримання заперечень проти позову.
Відповідно до п. 3.1. Договору, за надання правничої допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі 6 000,00 грн за подання відзиву у справі, участь в судовому засіданні онлайн 1 500,00 грн. Адвокат може надавати розрахунок гонорару згідно витраченого ним часу для надання правової допомоги.
2) Додаткову угоду від 01.11.2024 до Договору про надання правничої допомоги від 25.09.2024, якою пункт 3.1. Договору викладено у наступній редакції:
«За надання правничої допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі 6 000,00 грн за подання відзиву у справі, участь в судовому засіданні онлайн 1 500,00 грн. Складення і подання заперечення 1 500,00 грн. Складення та подання клопотань у справі, в т .ч . клопотання про витребування доказів 1 500,00 грн. Інша робота адвоката з розрахунку 1 500,00 грн за одну годину роботи адвоката. Адвокат може надавати розрахунок гонорару згідно витраченого ним часу для надання правової допомоги.
3) Акт прийому-передачі наданої правничої допомоги від 04.02.2025, відповідно до якого адвокат передав, а клієнт прийняв наступну правничу допомогу:
- подання відзиву у справі №916/4173/24, вартістю 6 000,00 грн;
- участь у судових засіданнях онлайн, 5 шт по 1 500,00 грн, загальна вартість 7 500,00 грн;
- складення і подання заперечень– 1 500,00 грн;
- складення та подання клопотання про витребування доказів – 1 500 грн;
- складення і подання додаткових пояснень – 1500,00 грн.
Загальна вартість правничої допомоги складає 18 000,00 грн.
За квитанціями від 25.09.2024 сплачено гонорар у розмірі 6000 грн., від 24.10.2024 сплачено 1500 грн., від 05.11.2024 сплачено 1500 грн., від 06.11.2024 сплачено 1500 грн., від 27.11.2024 сплачено 1500 грн., від 14.11.2024 сплачено 1500 грн., від 10.12.2024 сплачено 1500 грн., від 26.12.2024 сплачено 1500 грн., від 23.01.2025 сплачено 1500 грн.
4) Квитанція до прибуткового ордеру №25/09 від 25.09.2024, відповідно до якої Русєв С.В. сплатив на користь адвоката Кочурова А.О. 6 000,00 грн, на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.09.2024.
5) Квитанція до прибуткового ордеру №24/10 від 24.10.2024, відповідно до якої Русєв С.В. сплатив на користь адвоката Кочурова А.О. 1 500,00 грн за участь у судовому засіданні, на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.09.2024.
6) Квитанція до прибуткового ордеру №05/11 від 05.11.2024, відповідно до якої Русєв С.В. сплатив на користь адвоката Кочурова А.О. 1 500,00 грн за складання заперечень, на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.09.2024.
7) Квитанція до прибуткового ордеру №06/11 від 06.11.2024, відповідно до якої Русєв С.В. сплатив на користь адвоката Кочурова А.О. 1 500,00 грн за складання клопотання про витребування доказів, на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.09.2024.
8) Квитанція до прибуткового ордеру №14/11 від 14.11.2024, відповідно до якої Русєв С.В. сплатив на користь адвоката Кочурова А.О. 1 500,00 грн за участь у судовому засіданні, на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.09.2024.
9) Квитанція до прибуткового ордеру №27/11 від 27.11.2024, відповідно до якої Русєв С.В. сплатив на користь адвоката Кочурова А.О. 1 500,00 грн за складення додаткових пояснень, на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.09.2024.
10) Квитанція до прибуткового ордеру №10/12 від 10.12.2024, відповідно до якої Русєв С.В. сплатив на користь адвоката Кочурова А.О. 1 500,00 грн за участь у судовому засіданні, на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.09.2024.
11) Квитанція до прибуткового ордеру №26/12 від 26.12.2024, відповідно до якої Русєв С.В. сплатив на користь адвоката Кочурова А.О. 1 500,00 грн за участь у судовому засіданні, на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.09.2024.
12) Квитанція до прибуткового ордеру №23/01 від 23.01.2025, відповідно до якої Русєв С.В. сплатив на користь адвоката Кочурова А.О. 1 500,00 грн за участь у судовому засіданні, на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.09.2024.
13) Розрахунок гонорару від 04.02.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 25.09.2024, відповідно до якого сума гонорару становить 18 000,00 грн.
14) Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 04.02.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 25.09.2024, відповідно до якого адвокатом надано наступні послуги:
- подання відзиву у справі №916/4173/24, вартістю 6 000,00 грн;
- участь у судових засіданнях онлайн, 5 шт по 1 500,00 грн, загальна вартість 7 500,00 грн;
- складення і подання заперечень– 1 500,00 грн;
- складення та подання клопотання про витребування доказів – 1 500 грн;
- складення і подання додаткових пояснень – 1500,00 грн.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції відповідач надав:
1) Договір про надання правничої допомоги від 14.02.2025, укладений між адвокатом Кочуровим А.О. (Адвокат) та Русєвим Сергієм Васильовичем (Клієнт).
Відповідно до п. 1.1. Договору, адвокат зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу у справі апеляційного оскарження рішення господарського суду Одеської області від 23.01.2025, справа №916/4173/24, а Клієнт зобов?язується сплатити гонорар за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.
Відповідно до п. 1.2. Договору, правова допомога полягає в:
- підготовка та подання апеляційної скарги у справі;
- представництво в суді апеляційної інстанції та підтримання вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3.1. Договору, за надання правничої допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар у розмірі 8 000,00 грн за складення і подання апеляційної скарги у справі, у часть у судовому засіданні онлайн 1 500,00 грн. 
2) Акт прийому-передачі наданої правничої допомоги від 01.12.2025, відповідно до якого адвокат передав, а клієнт прийняв наступну правничу допомогу:
- подання апеляційної скарги у справі №916/4173/24, вартість 8 000,00 грн;
- участь у судових засіданнях онлайн – 1 500,00 грн.
Загальна вартість правничої допомоги 9 500,00 грн. За квитанціями від 14.02.2025 сплачено 8 000,00 грн, від 03.04.2025 сплачено 1 500,00 грн.
3) Квитанція до прибуткового ордеру №14/02 від 14.02.2025, відповідно до якої Русєв С.В. сплатив на користь адвоката Кочурова А.О. 8 000,00 грн за складання і подання апеляційної скарги, на підставі договору про надання правничої допомоги від 14.02.2025.
4) Квитанція до прибуткового ордеру №03/04 від 03.04.2025, відповідно до якої Русєв С.В. сплатив на користь адвоката Кочурова А.О. 1 500,00 грн за участь у судовому засіданні, на підставі договору про надання правничої допомоги від 14.02.2025.
5) Розрахунок гонорару від 01.12.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 14.02.2025, відповідно до якого сума гонорару становить 9 500,00 грн.
6) Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 01.12.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 14.02.2025, відповідно до якого адвокатом надано наступні послуги:
- подання апеляційної скарги у справі, вартість 8 000,00 грн;
- участь у одному судовому засіданні онлайн – 1 500,00 грн.
Як уже зазначалося, розмір понесених стороною судових витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом, зокрема, на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо вартості наданих послуг (виконаних робіт).
За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.
Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
За змістом частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. 
Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: 
(1)договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); 
(2)за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 
(3)як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4)адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5)адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
(6)відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». 
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19.
У даному випадку відповідач та його представник погодили фіксований розмір вартості окремо наданих послуг.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21
У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару, такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
З урахуванням викладеного, вартість послуг з надання правничої допомоги була погоджена між відповідачем та адвокатським об`єднанням у фіксованому розмірі за кожну окрему послугу, який не змінюється в залежності від витраченого адвокатом часу на кожну окрему послугу, а отже, є чітко визначеним. 
Щодо критеріїв оцінки розміру витрат Русєва Сергія Васильовича на надання адвокатським об`єднанням послуг правничої допомоги в суді першої або апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 
1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 
2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 
3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 
4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України , також визначені положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України ).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України , може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Суд апеляційної інстанції, оцінюючи обґрунтованість заявленої суми судових витрат зі складністю справи, зазначає, що справа не містить завеликий обсяг матеріалів та не містить складних юридичних конструкцій. 
Південно-західний апеляційний господарський суд при зменшенні витрат на правову допомогу також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20.
Окремої уваги заслуговує те, що підставою для задоволення апеляційної скарги та відмови у задоволенні позову були не доводи апелянта, викладені у заявах по суті справи (відзив на позов, письмові пояснення, апеляційна скарга), а саме висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах.
Проаналізувавши опис наданих адвокатом послуг, а також подані документи, колегія суддів вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом відповідача роботи (наданих послуг) в судах на загальну суму 27 500,00 грн не відповідає критерію розумності та є не співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт та ступеню складності справи. 
Зміст апеляційної скарги є аналогічним із змістом відзиву, наданого відповідачем в суді першої інстанції, тобто доводи відповідача не зумовили збільшення джерел правого регулювання спірних правовідносин, збільшення доказової бази та обставин, які входять до предмету доказування.
Всі перелічені адвокатом в детальному описі роботи, при цьому без визначення скільки було витрачено загалом годин, є необґрунтованими, не відповідають критерію необхідності та дійсності, адже всі вище перелічені послуги охоплюються послугою із підготовки та подання відзиву.
Подібний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду у постанові від 08.04.2021 року у справі № 922/2321/20.
При цьому, колегія суддів зазначає, що самі по собі акти наданих послуг та наведені в них детальні описи робіт не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
У договорі про надання правничої допомоги клієнт та адвокат вправі визначити розмір винагороди адвоката за надання клієнту юридичних послуг на власний розсуд. Проте, ці витрати не повинні бути непомірним тягарем для іншого учасника справи, який не є стороною цього договору.
Колегія суддів зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
Окремої уваги заслуговує те, що підставою для задоволення апеляційної скарги та відмови у задоволенні позову були не доводи апелянта, викладені у заявах по суті справи (відзив на позов, письмові пояснення, апеляційна скарга), а саме висновки Верховного Суду, щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах.
Отже, за встановлених обставин та норм права, враховуючи, що результат вирішення спору відбувся на користь відповідача у зв`язку з формуванням відповідних висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах, керуючись критеріями розумності і реальності таких витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, співмірності зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), зважаючи на конкретні обставини справи, зокрема те, що з позовом у даній справі звернувся прокурор, який діяв не у власних інтересах, а в інтересах держави, колегія суддів вважає, що обґрунтованими витратами відповідача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції є 6 000,00 грн, а у суді апеляційної інстанції 3 000,00 грн, адже на переконання колегії суддів такий розмір витрат буде обґрунтованим, пропорційним та таким, що у даній конкретній справі цілком відповідає критеріям, визначеним ч. 4 ст. 126, ч. 5 ст.129 ГПК України.
За таких обставин заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат (вх. 4927/25 від 04.12.2025) на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції слід задовольнити частково та стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції у сумі 9 000,00 грн, у задоволенні решти заяви – відмовити.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 244, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат (вх. 4927/25 від 04.12.2025) на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції – задовольнити частково.
Стягнути з Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Італійська, 3, код ЄДРПОУ 03528552) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції у сумі 9 000,00 грн.
В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.
Зобов`язати Господарський суд Одеської області видати наказ з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» щодо вимог до виконавчого документу. 
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Додаткову постанову складено та підписано 22.12.2025.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: С.В. Таран

І.Г. Філінюк