Справа № 161/24958/25 
Провадження № 1-кп/161/283/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 23 січня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника – адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12025030580002689 від 30.10.2025 про обвинувачення  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м.Луцьк Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, утриманців не має, не є особою з інвалідністю, немає статусу учасника бойових дій, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», згідно ст.89 КК України не судимого,
-у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

26.02.2022 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано на військову службу за мобілізацією до Збройних Сил України.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з статтями 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися
Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бездоганно і неухильно додержуватись порядку правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, поважати честь і гідність кожної людини.
Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який продовжено та діє до теперішнього часу.
30.10.2025 приблизно о 03 годині 51 хвилини у м. Луцьку Волинської області ОСОБА_5 , діючи умисно в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом і метою відкритого викрадення чужого майна, знаходячись у приміщенні будівлі автозаправного комплексу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР», розташованого за адресою: вул. Глушець, 39-а, м. Луцьк Волинської області, шляхом вільного доступу відкрито викрав належне Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» майно – пуско-зарядний пристрій марки «Jump Starter» вартістю 1598 гривень 85 копійок, яким розпорядився на власний розсуд, заподіявши Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» майнову шкоду в розмірі 1598 гривень 85 копійок.
Таким чином, ОСОБА_5 скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та показав, що дійсно він, при обставинах місця і часу, зазначених в обвинувальному акті, знаходячись у приміщенні будівлі автозаправного комплексу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР», розташованого за адресою: вул. Глушець, 39-а, м. Луцьк Волинської області, викрав пуско-зарядний пристрій марки «Jump Starter» та розпорядився ним на власний розсуд. У вчиненому щиро розкаявся, матеріальний збиток потерпілому відшкодував та просив суд суворо його не карати. Суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження змісту обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Захисник обвинуваченого просив врахувати як пом`якшуючі покарання обставини його щире каяття та активне сприяння розкриттю вчиненого кримінального правопорушення, відшкодування потерпілому матеріальних збитків в розмірі 1600 грн., а також згоду обвинуваченого на застосування «спрощеного» порядку дослідження доказів і призначити покарання із врахуванням ст. 69 та 75 КК України.
Прокурор у судових дебатах звернув увагу суду на наявність пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин – його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому просив суд застосувати покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. 
Представник потерпілого ТзОВ «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та повідомив, що завданий ОСОБА_5 в розмірі 1600 грн. відшкодовано повністю.
Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його винуватість у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому в умовах воєнного стану, підтверджується зібраними на досудовому слідстві доказами, фактичні обставини яких не оспорюються учасниками судового провадження, а тому судом, за погодженням з усіма учасниками, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не проводиться їх дослідження.
Таким чином суд вважає доведеним обвинувачення, сформульоване в обвинувальному акті та кваліфікує умисні дії обвинуваченого ОСОБА_5 як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, тобто за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. 
При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке класифікується як тяжкий злочин, і дані про особу обвинуваченого.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд не вбачає.
Обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, повністю відшкодував потерпілому завдані збитки, відповідно до статті 89 КК України раніше не судимий, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, повністю відбув покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком, був знятий з обліку після закінчення іспитового строку; також 27.06.2025 Луцьким міськрайонним судом на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України був звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України. Має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки відсутні, оскільки не одружений, утриманців не має. У період з 19 по 31 липня 2023 року виконував бойові (спеціальні) завдання у складі оперативно-тактичного угрупування «Донецьк», в тому числі у період з 19 по 24 липня 2023 року безпосередньо приймав участь в бойових діях – під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових,(спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу контратаки) до батальйону включно. За місцем служби зарекомендував себе як посередній військовослужбовець з середнім рівнем мотивації та дисципліни, за період несення служби у військовій частині НОМЕР_2 в травні 2023 року перебував в списках групи посиленої психологічної уваги у зв`язку з вживанням наркотичних речовин, на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, однак з 04.01.2024 по 07.01.2024 перебував у КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька» з діагнозом «Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів» та самовільно залишив лікувальний заклад, неодноразово нагороджувався грамотами командира військової частини № НОМЕР_3 за сумлінне виконання службово-бойових завдань. Вчинене кримінальне правопорушення згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини вчиненого вказують на підвищену суспільну небезпеку та зухвалий характер дій обвинуваченого, який знаючи про наявність камер відеоспостереження, керуючись корисливим мотивом і метою відкритого викрадення чужого майна, знаходячись у приміщенні будівлі автозаправного комплексу, розташованого за адресою: вул. Глушець, 39-а, м. Луцьк Волинської області, шляхом вільного доступу відкрито викрав належне Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР» майно – пуско-зарядний пристрій марки «Jump Starter». 
Згідно з ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Ці вимоги закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові, прийнятій 10.07.2018 у справі №148/1211/15-к (провадження № 51-1330км18) вказав, що формулювання п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України передбачає: наявність будь-якої з обставин, перелічених у ньому (або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину»), означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення ст. 69-1 КК України застосовуються, якщо суд установив будь-яку з обставин, зазначених у пунктах 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України.
Аналіз приписів ст. 69-1 КК України свідчить, що передбачені в ній правила призначення покарання можуть застосовуватися при вчиненні злочину будь-якого ступеня тяжкості, незалежно від форми його вини, стадії вчинення, наявності ознак співучасті тощо.
Підставами для застосування ст. 69-1 КК України закон визнає такі чинники, як: наявність у справі не будь-яких, а лише тих обставин, що пом`якшують покарання, які передбачені тільки у п. 1 та п. 2 ст. 66 КК України; відсутність обставин, що обтяжують покарання; визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому злочині.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_5 повинен нести покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст.69-1 КК України у виді позбавлення волі, оскільки вважає, що саме таке покарання, на думку суду є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення, що можливо лише в умовах ізоляції останнього від суспільства. Оскільки максимальне покарання за ч. 4 ст.185 КК України становить позбавлення волі на строк 10 років, то дві третини від нього складає 6 років 8 місяців. 
Щодо можливості застосування ст.69 КК України, суд зазначає наступне.
Згідно із ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визначено дві групи обставин, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, що мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, принаймні одна з встановлених обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В поєднанні з обставинами (обставиною), яка пом`якшує покарання, та з урахуванням даних про особу, які відповідним чином характеризують винуватого, зазначені чинники у своїй сукупності утворюють підставу для застосування ст.69 КК. Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 листопада 2020 року в справі №370/2596/18 (провадження № 51-3884 км 20).
Суд врахував при визначення міри покарання наявність пом`якшуючих покарання обставин – визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального провадження, згоду обвинуваченого на розгляд кримінального провадження у «спрощеному» порядку, відшкодування завданих збитків, що надали підстави застосувати передбачене санкцією відповідної частини статті Закону покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк. Водночас під час судового розгляду не встановлено жодної обставини, яка б істотно знижувала ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тому суд переконаний у відсутності передбачених законом підстав для застосування статті 69 КК України, а тому і не може бути застосований інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачений статтею 75 КК України. 
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.
Запобіжний захід – тримання під вартою, обраний ухвалою слідчого судді від 01.11.2025 та продовжений ухвалою суду від 22.12.2025, необхідно залишити до набрання вироком законної сили. 
Керуючись ст.ст. 110, 349, 368, 370, 374, 395, 532 КПК України, 

у х в а л и в :

Визнати  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 8 (вісім місяців).
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 30.10.2025, тобто з дня його затримання.
Стягнути з ОСОБА_5 в користь держави 1337 (одну тисячу триста тридцять сім) гривень 10 (десять) копійок за проведення товарознавчої експертизи.
Речові докази, а саме: 
- упакування білого кольору з маркувальним надписом «Jump Starter», що був поміщений до спец-пакету №RAWO 160708, та вміст якого становив кейс із пуско-зарядним пристроєм марки «Jump Starter» модель РВ10X665-01ВК із клешнями запалювання чорного та червоного кольорів, що був поміщений до спец-пакету NRAWO 160709, – повернути власнику Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРО СМАРТ ПАУЕР»;
- відеозаписи з камер відеоспостереження – залишити в матеріалах кримінального провадження.
Запобіжний захід відносно  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1