30.01.2026 Справа № 756/13745/25

Справа № 756/13745/25
Провадження № 2-а/756/18/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Пінчука-Ніколайчука Ю.В., звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.
Позовна заява обґрунтована тим, що 23.08.2025 постановою поліцейського 1 взводу 6 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП Миколайчука М.І. на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови 23.08.2025 о 22:07:23 год. в м. Києві, Шосе Дніпровське, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Seat Ibiza, номерний знак НОМЕР_1 , не мала при собі чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та не пред`явила на вимогу поліцейського ні паперовий, ні електронний поліс, чим порушила п. 2.1 ґ  ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Позивач вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки зазначені в ній відомості не відповідають дійсності. 
Так, 23.08.2025 о 22:00 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Seat Ibiza, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухалась по Дніпровському шосе у напрямку м. Київ, де була зупинена працівником поліції. Підставою для зупинки, за словами працівника поліції, була необхідність перевірки документів у зв`язку з розташуванням блокпосту. Позивачу було запропоновано пред`явити водійське посвідчення, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, після чого вона пред`явила водійське посвідчення та реєстраційний документ на автомобіль, а стосовно страхового полісу повідомила, що він наявний в електронному вигляді, однак одразу не змогла його знайти у мобільному телефоні. При цьому, позивач запропонувала працівнику поліції перевірити наявність полісу через відповідну базу даних. Разом з тим, працівник поліції зазначив, що у разі непред`явлення паперового варіанту полісу, відносно позивача буде винесено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Не зважаючи на те, що представнику поліції було надано для перевірки QR-код полісу у додатку «Дія», останнім була винесена оспорювана постанова.
Такі дії поліцейського є неправомірними, оскільки працівниками поліції було безпідставно зупинено транспортний засіб та порушено порядок розгляди справи, який обмежився лише врученням оспорюваної постанови, у той час як на момент притягнення її до адміністративної віжповідальності позивач мала чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
У зв`язку з наведеним, просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5555974 від 23.08.2025, винесену поліцейським 1 взводу 6 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції в м. Києві Миколайчуком М.І. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а також вирішити питання про повернення сплаченого штрафу у сумі 425,00 грн. 
Ухвалою суду від 08.09.2025 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
10.09.2025 на адресу суду надійшла заява представника відповідача, в якій остання просила залишити позов без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 240 КАС України, посилаючись на те, що довіреність, видана на представництво інтересів позивача у суді, усупереч вимогам діючого законодавства, не посвідчена належним чином. 
12.09.2025 представником відповідача надіслано відзив на адміністративний позов, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Зазначила, що 23.08.2025 поліцейським 1 взводу 6 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції в м. Києві Миколайчуком М.І. була винесена оскаржувана постанова, відповідно до якої 23.08.2025 о 22:07:23 год. в м. Києві, Шосе Дніпровське, позивач, керуючи транспортним засобом Seat Ibiza, номерний знак НОМЕР_1 , не мала при собі чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ та не пред`явила на вимогу поліцейського ні паперовий, ні електронний поліс, чим порушила п. 2.1 г ПДР України за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП. 
Вважає, що у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, оскільки нормами діючого законодавства передбачено, що на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України, зокрема, чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ (на електронному або паперовому носії).
Так, 23.08.2025 о 22:07 год., під час несення служби у Дніпровському районі м. Києва на КП Дніпровського шосе, було помічено транспортний засіб під керуванням позивача, яка, не помітивши дорожній знак 3.41 ПДР «Контроль», продовжила рух не зменшуючи швидкість. Після зупинки транспортного засобу позивач визнала, що порушила ПДР України, оскільки не бачила відповідних знаків. На вимогу поліцейського позивач надала для перевірки реєстраційний документ на транспортний засіб та посвідчення водія, щодо полісу обов`язкового страхування водій повідомила, що не може його знайти.
Оскільки позивачем не було надано на вимогу поліцейського ані паперовий, ані електронний поліс обов`язкового страхування, працівником поліції було винесено оскаржувану постанову. Водночас, доводи позивача щодо її права не пред`являти документи, оскільки в поліцейській базі є така інформація і інспектор може самостійно перевірити наявність полісу, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені документи.
12.09.2025 на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, в яких останній просив відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
15.09.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача, в якій останній зазначив, що чинними ПДР передбачена можливість пред`явлення водієм чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса на електронному або паперовому носії. При цьому, чинне законодавство не визначає, у якій саме конкретній формі водій в змозі пред`явити страховий поліс в електронній формі у вигляді відсканованого документу на екрані телефону, відомостей з додатку Дія, чи відомості з електронної бази даних МТСБУ.
Як слідує з матеріалів справи, автомобіль SEAT Ibiza номерний знак НОМЕР_1 станом на 23 серпня 2025 року мав чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP228987131, який чинний з 3 травня 2025 року по 2 травня 2026 року. Відомості про цей поліс відображені в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України, в тому числі у разі здійснення пошуку за реєстраційним номером автомобіля. При цьому, пасажир транспортного засобу, у якого були в розпорядженні всі документи на автомобіль, вказував, що в нього наявний поліс в електронному вигляді на телефоні, але він не може знайти відповідний файл. У зв`язку з цим він пред`явив сторінку у додатку ДІЯ з відповідним QR-кодом для сканування, на якій містилися відомості про страховий поліс на автомобіль. Проте, поліцейським вказані відомості були проігноровані та винесено постанову відносно позивача. 
На думку сторони позивача, оскільки позивачем, у спосіб, що прямо не заборонений п.2.4 «а», п.2.1 «ґ» ПДР, було здійснено пред`явлення поліцейському страхового полісу в електронному вигляді шляхом відображення відомостей з додатку ДІЯ, враховуючи, що чинне законодавство передбачає пред`явлення цього документу в електронному вигляді, але не визначає конкретного порядку та форми, можна дійти висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а тому позовні вимоги слід задовольнити, скасувавши спірну постанову та закривши провадження у справі про адміністративне правопорушення.
17.09.2025 на адресу суду надійшла заява представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій останній просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 47 250.00 грн. 
24.09.2025 на адресу суду надійшли письмові заперечення представника відповідача на заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій остання просила відмовити у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на не співмірність заявленого розміру витрат складності справи.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Щодо заяви представника відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 240 КАС України, суд зазначає наступне. 
Судом встановлено, що до позовної заяви, поданої представником через підсистему «Електронний суд» була додана електронна довіреність від 02.09.2025 від імені ОСОБА_1, згідно з якою остання уповноважує Пінчука-Ніколайчука Юрія Володимировича представляти її інтереси в судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи.
Додана до апеляційної скарги довіреність сформована в системі «Електронний суд», отже до наведених обставин належить застосовувати частину сьому статті 59 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.
Відповідно до частини другої статті 59 КАС України передбачено, що довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.
Частиною сьомою статті 59 КАС України передбачено, що у разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним підписом відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Питання повноважності та юридичної сили документів, створених у підсистемі «Електронний суд», вже неодноразово досліджувалось Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду.
Так, у постанові від 30 червня 2021 року у справі №380/830/21 Верховний Суд зазначав, що особливості подання до суду довіреності для цілей підтвердження повноважень представника у разі звернення до суду в електронній формі встановлені у частині сьомій статті 59 КАС України та пункті 9 Положення про АСДС, зі змісту яких випливає, що учасник справи може уповноважити представника на подання документів від свого імені шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми «Електронний суд» електронного доручення за формою, установленою адміністратором системи, примірник якого додається підсистемою до кожного відправленого (підписаного) представником документу автоматично. Довіреність, видана із дотриманням зазначених правил, як електронний документ не вимагає будь-якого засвідчення і є належним документом, що підтверджує повноваження представника у суді. При цьому, у випадку звернення до суду через підсистему «Електронний суд» суди мають перевіряти відповідність вчиненої представником дії наданому представнику обсягу повноважень, визначеному в електронному дорученні.
Крім того, у постанові від 10 лютого 2022 року у справі №560/11791/21 Верховний Суд вказав, що представник учасника справи може подавати на підтвердження своїх повноважень довіреність або ордер в електронній формі, підписані належним електронним підписом. Таку можливість для представника сторони слід розглядати як додаткову конституційну гарантію, передбачену статтями 55 та 129 Конституції України. Сучасний стан електронного судочинства в Україні враховує передові світові стандарти у сфері інформаційних технологій, дає змогу зробити його використання для особи зручним, а суду - уникати надмірного формалізму під час забезпечення доступу такої особи до правосуддя.
З урахуванням наведеного, суд вважає заяву представника відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 240 КАС України такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.
Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та статтею 6 КАС України.
З матеріалів справи вбачається, що 23.08.2025 поліцейським 1 взводу 6 роти 2 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП Миколайчуком М.І. винесено постанову серії ЕНА № 5555974, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн.
Відповідно до вказаної постанови, 23.08.2025 о 22:07:23 год. в м. Києві, Шосе Дніпровське, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Seat Ibiza, номерний знак НОМЕР_1 , не мала при собі чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ та не пред`явила на вимогу поліцейського ані паперовий, ані електронний поліс, чим порушила п. 2.1 ґ ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».
Пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Нормами статті 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, правил користування засобами транспорту, в тому числі, за ч.1 ст.126 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
За приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 2.1 ґ ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат "Зелена картка" (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка";
Приписами підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
За невиконання визначених ПДР обов`язків водій може бути притягнутий до адміністративної відповідальності.
З огляду на наведені вище вимоги ПДР України, водій повинен мати при собі чинний страховий поліс, який додатково, але не виключно, підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.
Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто, об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається у формі керування транспортним засобом особою:
- яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»);
- або не пред`явила для перевірки у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»);
- або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
При цьому, суд звертає увагу, що норма ст.126 КУпАП є імперативною, та встановлює відповідальність за відсутність при собі або не пред`явлення для перевірки відповідних документів, а відтак, є самостійним складом адміністративного правопорушення.
Отже, керування транспортним засобом можливе лише за наявності поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), і такий документ може бути предметом перевірки при встановленні права особи на керування транспортним засобом та самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
При цьому, наявність у працівників поліції даних щодо наявності чинного страхового полісу, не звільняє водія від обов`язку мати при собі (в тому числі в електронній формі) під час керування транспортним засобом та пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
В силу п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 1,2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
При цьому, Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання - ст.76 КАС України.
В силу вимог ст. 77 зазначеного Закону в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Нормами статті 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У своїй позовній заяві позивач серед іншого зазначає, що її безпідставно було звинувачено у відсутності страхового полісу, оскільки на момент зупинення транспортного засобу він був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На підтвердження своїх доводів позивачем до матеріалів справи долучено копію поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-228987131 від 02.05.2025, яким забезпечено транспортний засіб Seat Ibiza, номерний знак НОМЕР_1 .
Відповідно до копії поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-228987131 від 02.05.2025 строк дії договору страхування з 03.05.2025 по 02.05.2026. 
Тобто на момент складання оскаржуваної постанови транспортний засіб Seat Ibiza, номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала позивач, дійсно був забезпечений відповідним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Разом з тим, суд звертає увагу, що сама по собі наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не спростовує факту адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає, зокрема, у непред`явленні відповідного договору на вимогу працівників поліції.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №686/15383/17, від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, від 21 листопада 2018 року у справі №465/6677/16-а.
Згідно з пп.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, в пункті 7 наявне посилання на відеодоказ, а саме відео з бодікамери 470206.
З переглянутого відеозапису вбачається, що на вимогу працівника поліції ОСОБА_1 деякий час шукала поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в електронному вигляді у своєму телефоні, у пошуку їй допомагав пасажир транспортного засобу, після чого позивач повідомила, що знайти чинний поліс не вдалось та запропонувала інспектору перевірити наявність та чинність відповідного полісу за допомогою власних засобів. Разом з тим, коли працівник поліції повідомив, що водій зобов`язаний його мати при собі і на вимогу працівника поліції пред`явити його до повного ознайомлення, ОСОБА_1 зазначила, що вона не може знайти діючий поліс, а тому погоджується з тим, що щодо неї буде складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. 
Доказів пред`явлення позивачем поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в електронному вигляді, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у ньому, відеозапис не містить.
Що стосується посилання сторони позивача на те, що працівник поліції не мав підстав вимагати пред`явлення ОСОБА_1 поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки останнім не надано доказів правопорушення ПДР, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в його постанові від 25.03.2019 у справі №127/19283/17, відповідно до якої виконання водієм вимоги поліцейського щодо пред`явлення документів є самостійним обов`язком водія, який не залежить від правомірності чи неправомірності інший дій правоохоронця.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що непред`явлення позивачем для перевірки у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів створює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказаною нормою є правомірним.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.
Будь-яких доказів, які б спростовували обставини, викладені в постанові, щодо скоєного адміністративного правопорушення, позивач суду не надав.
В той же час надані представником відповідача докази підтверджують вину позивача у вчиненні нею зазначеного в постанові право порушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями КУпАП, а відтак адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не підлягає задоволенню.
Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Відповідно до ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та на професійну правничу допомогу суд покладає на позивача ОСОБА_1 . 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, ч. 1 ст. 122, 251, 265, 283 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 139, 242-246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА № 5555974 від 23.08.2025 про накладення адміністративного стягнення за ч 1 ст. 126 КУпАП відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  О.О. Тиха