ОКРЕМА ДУМКА

10 грудня 2025 року 
м. Київ
справа №990/369/25
адміністративне провадження №П/990/369/25

судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Білак М.В. на рішення Верховного Суду від 10 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Огнев`юк Тетяна Василівна, до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Короткий виклад історії справи
У серпні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатка Огнев`юк Т.В., звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - відповідач, ВККС України, Комісія), у якому просила:
- визнати протиправним і скасувати рішення ВККС України № 100/ас-25 від 17 червня 2025 року в частині висновку про визнання ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді за критерієм соціальної компетентності;
- зобов`язати ВККС України поновити участь ОСОБА_1 у конкурсі на посаду судді апеляційного адміністративного суду в межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), визнавши її такою, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді за критерієм соціальної компетентності - з урахуванням висновків Верховного Суду.
На обґрунтування позовних вимог представник позивача стверджувала, що оскаржуване рішення не є належно вмотивованим; не містить підстав його ухвалення або мотивів, які були б визначені законом, що є підставою для оскарження рішення ВККС України за пунктом 4 частини третьої статті 88 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII).
Представник позивача доводила, що ВККС України без належного обґрунтування відмовилася від усталених процедурних гарантій, запровадила нові, більш жорсткі прохідні пороги вже після початку процедури, застосувала статистично вразливу й непрозору методику підрахунку балів, а також фактично поклала на кандидата тягар доказування соціальної компетентності. Отже, на її переконання, слід дійти висновку, що процедура оцінювання соціальної компетентності була проведена ВККС України із системним порушенням принципів об`єктивності, правової визначеності, належного врядування та справедливої адміністративної процедури.
Рішенням Верховного Суду від 10 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України №100/ас-25 від 17 червня 2025 року про визнання ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді за критерієм соціальної компетентності.
Зобов`язано Вищу кваліфікаційну комісію суддів України поновити участь ОСОБА_1 у конкурсі на посаду судді апеляційного адміністративного суду та повторно розглянути питання про дослідження досьє, проведення співбесіди та визначення результатів її кваліфікаційного оцінювання у межах конкурсу, оголошеного рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами).
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн.
Основні мотиви, викладені у рішенні Верховного Суду
Частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII визначено, що ВККС України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді, так само, як і частиною п`ятою статті 101 цього ж Закону прямо передбачено обов`язок ВККС України викласти в рішенні мотиви його прийняття.
Оскільки члени Комісії, приймаючи одне з передбачених законом рішень за результатом проведеного оцінювання кандидатів на посаду судді, керуються своїм внутрішнім переконанням, на Комісію покладається обов`язок наведення відповідних мотивів та їх обґрунтувань стосовно своєї позиції, особливо, коли виникають підстави вважати, що такий кандидат не підтвердив здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Верховний Суд прийшов до висновку, що з мотивування рішення Комісії не випливає, якому з критеріїв за якими елементами не відповідає позивачка, обґрунтування виставлених оцінок у взаємозв`язку із критеріями соціальної компетентності не наведено. 
Суд указав на те, що у процедурі розв`язання Комісією питання про визнання особи такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному суді, негативне рішення має містити не лише покликання на визначені законом підстави такого визнання, а й мотиви, з яких Комісія дійшла висновку про наявність обставин, з якими пов`язується обґрунтований сумнів щодо відповідності кандидата критеріям особистої та соціальної компетентності. Отже, будь-яка оцінка Комісії під час оцінювання особистої та соціальної компетенції має бути мотивованою.
В обсязі встановлених у цій справі обставин, у зіставленні з правовим регулюванням спірних правовідносин, Суд дійшов висновку, що рішення ВККС України від 17 червня 2025 року № 100/ас-25, у частині висновку про визнання ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді за критерієм соціальної компетентності не може бути визнано таким, що відповідає вимогам пункту 4 частини третьої статті 88 Закону №1402-VIII, а також критеріям обґрунтованості, визначеним статтею 2 КАС України, що є підставою для визнання його протиправним і скасування.
Підстави і мотиви для висловлення окремої думки
Частиною другою статті 34 КАС України визначено, що при прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. 
У той же час, відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
Враховуючи встановлені обставини у цій справи, а також докази, які містяться у матеріалах справи, за наслідками її розгляду висловлюю незгоду з прийнятим рішенням з огляду на таке. 
Як зазначено у рішенні Верховного Суду від 10 грудня 2025 року, спірними у цій справі є висновки Комісії, сформульовані на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди», про невідповідність ОСОБА_1 критерію «професійна компетентність». Зміст судового рішення фактично обмежується перевіркою обґрунтованості оцінки наданої кандидату лише за критерієм соціальної компетентності. 
Насамперед хочу наголосити на спеціальному статусі Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в силу частини десятої статті 131 Конституції України. Вказані приписи передбачають, що відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення добору суддів, прокурорів, їх професійної підготовки, оцінювання, розгляду справ щодо їх дисциплінарної відповідальності, фінансового та організаційного забезпечення судів.
ВККС відповідно до частини першої статті 92 Закону №1402-VIII є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України. Комісія відповідає за формування суддівського корпусу, переведення суддів, проведення кваліфікаційного оцінювання суддів. 
На спеціальному статусі Комісії наголосив у своєму рішенні від 11 березня 2020 року № 4-р/2020 і Конституційний Суд України, де зазначив, що аналіз статті 131 Конституції України, статей 92, 93 Закону № 1402 дає підстави стверджувати, що жоден інший орган чи установа не уповноважені здійснювати конституційні функції добору та оцінювання суддів.
Законом №1402-VIII визначено вимоги до члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який має відповідати критеріям доброчесності та професійної компетентності, порядок проведення конкурсу на таку посаду, що має здійснюватися на основі принципів верховенства права, професійності, публічності та політичної нейтральності (стаття 94), а також передбачено, що призначення на посаду члена Комісії здійснюється Вищою радою правосуддя за результатами конкурсу в порядку, встановленому цим Законом, строком на чотири роки (стаття 95). 
Таким чином, визначений Конституцією і законом України спеціальний статус ВККС, наділяє її виключними повноваженнями. Рішення ухвалені в межах таких повноважень вважаються легітимними за презумпцією, доки не доведене протилежне. Така легітимність є інституційною підставою довіри до її рішень і водночас визначає межі судового контролю за їх прийняттям. 
Сама ж легітимність проведення конкурсних процедур Комісії, на чому також хочу наголосити, забезпечується через публічність і прозорість діяльності Комісії з трансляцією в мережі Інтернет, колегіальність прийняття рішень, в межах якого усі члени Комісії реалізують свою дискрецію, а також безпосередню участю громадської ради доброчесності, що була передбачена на законодавчому рівні, як передумова проведення судової реформи після конституційних змін 2016 року. 
Рішенням ВККС України від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами) оголошено конкурс на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах. 
ОСОБА_1 виявила бажання взяти участь у такому конкурсі, у встановлений строк звернулася до Комісії із відповідною заявою та рішенням від 04 березня 2024 року № 48/ас-24 її допущено до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі.
За загальним визначенням конкурс (від лат. concursus) - це змагання, яке дає змогу виявити найгідніших із його учасників.
Відповідно, позивач мала усвідомлювати потенційні наслідки своєї участі у такій конкурсній процедурі (як позитивні, так і негативні), зокрема, у вигляді висновку Комісії, що кандидат не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в адміністративному апеляційному суді за критерієм соціальної компетентності, зважати на можливість отримання результатів, з якими вона може не погоджуватися. 
Крім того, участь у конкурсі є власним добровільним вибором кожного та не гарантує всім учасникам призначення/обрання на відповідну посаду. 
Непроходження одного з етапів конкурсного відбору на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних судах (припинення участі у конкурсі) не створює негативних наслідків для кар`єри учасника, оскільки не звільняє особу із займаної на час проходження конкурсу посади судді та не позбавляє взяти участь у конкурсних процедурах у майбутньому. 
Так і оскаржуване позивачем рішення Комісії від 17 червня 2025 року (в частині) не впливає на результати та рішення конкурсних процедур, участь у яких братиме позивач у майбутньому, і не позбавляє її права на ефективні засоби правового захисту у випадку допущення суб`єктом владних повноважень таких порушень. 
Позивач, як і будь-який інший учасник конкурсної процедури, вправі не погодитися з рішенням Комісії, прийнятим, як з процедурних питань, так і пов`язаних з результатами проходження конкурсного відбору, та оскаржити його в судовому порядку. 
Так, частиною другою статті 88 Закону № 1402-VIII визначено, що суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, встановленому КАС України.
Згідно із частиною третьою статті 88 Закону № 1402-VIII рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване винятково з таких підстав:
1) склад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Позивач, не погоджуючись з рішенням ВККС від 17 червня 2025 року № 100/ас-25 в частині висновку про визнання такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді за критерієм соціальної компетентності, скористалась правом звернутися до суду. 
Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВККС розроблено Положення, яке визначає порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання судді у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення або кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді у межах конкурсу на зайняття вакантної посади судді в апеляційному суді, вищому спеціалізованому суді або Верховному Суді, а також показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання).
Пунктом 2.8 Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання визначено, що відповідність судді (кандидата на посаду судді) критерію соціальної компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: ефективна комунікація; ефективна взаємодія; стійкість мотивації; емоційна стійкість; ефективна комунікація. 
Пунктом 5.1 цього Положення визначено, що відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання встановлюється членами Комісії шляхом оцінки відповідності визначеним показникам. 
Члени Комісії оцінили показники відповідності судді у сукупності критеріїв кваліфікаційного оцінювання, а не окремо один від одного. 
Вмотивованість кожного критерію при прийнятті рішення ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні членами Комісії всіх показників кваліфікаційного оцінювання з точки зору достатності та взаємозв`язку і оцінюється за їх внутрішнім переконанням. 
Рішення Комісії ухвалюються колегіально, шляхом обговорення та голосування, зважуючи показники по всім необхідним законодавчим критеріям. Такий спосіб реалізації владних управлінських функцій відповідає меті кваліфікаційного оцінювання і повноваженням ВККС. 
Так, у своєму рішенні від 17 червня 2025 року Комісія зазначила:
«Кандидат на пропозицію Комісії надала відповідні пояснення та зазначила про обставини, які, на її думку, підтверджують відповідність критеріям соціальної компетентності. [...] 
Надані ОСОБА_1 документи, а також її відповіді під час послідовного обговорення показників соціальної компетентності під час проведеної співбесіди індивідуально оцінено членами Комісії таким чином:
- показник «Ефективна комунікація» - 9 балів (бали, виставлені членами Комісії - 9, 10, 8, 9, 9);
- показник «Ефективна взаємодія» - 8 балів (бали, виставлені членами Комісії - 7, 9, 8, 7, 9);
- показник «Стійкість мотивації» - 8,67 бала (бали, виставлені членами Комісії - 9, 12, 8, 7, 9);
- показник «Емоційна стійкість» - 9 балів (бали, виставлені членами Комісії - 7, 11, 9, 9, 9).
Загальний бал за критерієм соціальна компетентність - 34,67 бала.
Надана інформація та результати співбесіди не продемонстрували належного рівня соціальної компетентності кандидата.
Отже, за результатами дослідження досьє, письмових пояснень та співбесіди з кандидатом, а також з урахуванням індивідуальних оцінок членів Комісії за відповідними показниками сумарний бал, отриманий за цим критерієм, становить 34,67 бала із 50 можливих, що є нижчим за 75% (37,5 бала) максимально можливого бала, а тому Комісія виснувала, що кандидат не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді за критерієм «соціальна компетентність». 
Вважаю, що рішення Комісії в оскаржуваній частині відповідає таким необхідним його показникам як зміст та причини/підстави його ухвалення, тобто у рішенні надана відповідь чому кандидат не підтвердив здатність здійснювати правосуддя в адміністративному апеляційному суді за критерієм соціальної компетентності.
Крім того, оцінювання кандидата за критерієм соціальної компетентності здійснюється за його активної участі з підтвердженням власної відповідності встановленим показникам критерію. Для оцінки критерію соціальної компетентності не менш важлива роль, як і у випадку з особистою компетенцією, у формуванні стійкого уявлення члена Комісії про рівень відповідності кандидата на посаду судді цьому критерію, відводиться співбесіді. Саме у процесі співбесіди члени Комісії мають можливість безпосередньо оцінити здатність кандидата до відкритого діалогу, сприйняття критичних запитань, а також загальну здатність до ефективної взаємодії з іншими особами в умовах підвищеного психологічного навантаження на рівні апеляційної інстанції, де рішення приймаються колегіально.
Отже, відповіді кандидата під час оцінки критерію соціальної компетентності у сукупності з інформацією, яка досліджувалась під час оцінки відповідності критеріям професійної етики та доброчесності, не переконали членів Комісії в необхідності визнання кандидата особою, яка підтвердила здатність здійснювати правосуддя в апеляційному адміністративному суді.
Проаналізувавши нормативне врегулювання діяльності Комісії, маю переконання в тому, що повноваження Комісії у процедурі кваліфікаційного оцінювання є дискреційними, тобто Комісія має повноваження самостійно визначати критерії оцінювання в межах установленого законом порядку та обирати спосіб реалізації таких процедур з дотриманням правових норм.
Відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними у цій статті й інших законах, зокрема в Законі № 1402-VIII. 
ЄСПЛ висловив правову позицію, згідно з якою, за загальним правилом, національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості адміністративних актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Дружстевні заложна Пріа та інші проти Чеської Республіки» від 31 липня 2008 року, у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» від 22 листопада 1995 року, у справі «Сігма Радіо Телевіжн ЛТД проти Кіпру» від 21 липня 2011 року, у справі «Путтер проти Болгарії» від 02 грудня 2010 року).
Здійснюючи зовнішній публічний нагляд за дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень, суд не повинен вдаватися до зміни обсягу дискреційних повноважень, бо це є предметом відповідного правового регулювання, а має проконтролювати, чи не є викладені у рішенні цього органу висновки щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів. 
Стосовно обґрунтованості критеріїв, які містяться в спеціальному законі, відповідь на які має дати суб`єкт владних повноважень щодо відповідності кандидата на посаду судді, то вони може і повинні підлягати удосконаленню (розвитку) в контексті належного обґрунтування у подальшому, зокрема, і шляхом ухвалення судових рішень з вказівками Комісії. Однак така деталізація, зведена до деяких критеріїв, не може слугувати підставою для скасування всього рішення. Судовий контроль за дискрецією обмежується перевіркою процедури, обґрунтованості та відсутності свавілля, а не підміною оцінки Комісії власною. 
Зауваження позивача про те, що оскаржуване рішення Комісії позбавляє її можливості кар`єрного зростання, вважаю непереконливими. У разі, якщо позивач вважає, що таке рішення Комісії порушує її особисті права та негативно впливає на її суддівський статус, то вона не позбавлена права звернутися до суду за захистом честі та гідності у порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством.
З огляду на наведене, вважаю передчасним ухвалене у цій справі рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 

Суддя М.В.Білак