ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
09 лютого 2026 року 	Справа № 640/11133/19 ЗП/280/938/25  м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування вимоги, стягнення моральної шкоди
ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі – відповідач 1), Державної фіскальної служби України (далі – відповідач 2), в якому просить суд:
визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у м. Києві від 10.05.2019 № Ф-2961-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 14 391,66 грн.;
стягнути солідарно з ГУ ДФС у м. Києві та ДФС України на користь ФОП ОСОБА_1 14 391,00 грн. моральної шкоди.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2019 року у справі №640/11133/19 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена ч. 1 ст. 27, ч. 3 ст. 276, ст.ст. 289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. 
07 квітня 2025 року матеріали адміністративної справи № 640/11133/19 надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2025 зазначену справу передано на розгляд головуючому судді Черновій Ж.М.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу №640/11133/19 (ЗП/280/938/25) та продовжено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Допущено заміну відповідача 1 у справі Головного управління ДФС у м. Києві (код ЄДРПОУ 39439980) на його правонаступника ГУ ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України (код згідно з ЄДРПОУ ВП: 44116011). Допущено заміну відповідача 2 у справі Державної фіскальної служби України (код ЄДРПОУ 39292197) на його правонаступника Державну податкову службу України (04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8, код ЄДРПОУ 43005393).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач отримав вимогу ГУ ДФС у м.Києві від 10.05.2019 №Ф-2961-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 14391,66 грн, яку оскаржив до ДФС України, оскільки вважав, що вимога є протиправною, а сума боргу надуманою, адже ніякої документальної перевірки не проводилося, не зрозуміло, на підставі чого, за які періоди часу та у який спосіб розрахована сума боргу, виходячи з того, що позивач щоквартально сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про що надавав відповідні докази у вигляді виписок з банку. Рішенням ДФС від 10.06.2019 скаргу позивача залишено без задоволення. Мотивуючи відмову у задоволенні скарги ДФС зазначило, що згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів, загальна сума заборгованості станом на 30.04.2019 становить 14391,66грн і на підставі цих даних було сформовано спірну вимогу. Позивач ввжає, що згідно діючого законодавства подібні вимоги не можуть формуватися лише на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Крім того позивачу не надано ніяких доказів, що в цій системі містяться саме такі відомості, а не інші. Позивач вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) щодо фізичної особи підприємця формується виключно на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інфомаційної системи органу доходів і зборів, а також на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 грн. Тобто передумовою для формування податкової вимоги, є наявність у платника боргу, який обліковується в інформаційній системі органу доходів і зборів, а також результатами проведення документальної перевірки. Зі спірної вимоги вбачається, що в ній не заповнена графа дати та номеру акту документальної перевірки. Позивач вказує, що сума у вимозі є необґрунтованою та надуманою. А вимога складена на припущеннях, без будь-яких обґрунтованих на те законних підстав. Крім того, зазначено, що дії відповідачів щодо складання вимоги є протиправним втручанням у право приватної власності та порушення права на повагу до приватного життя позивача. Позивач зазначає сильних душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою зі сторони відповідачів. Просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що згідно інформаційної системи ГУ ДФС у м.Києві позивач перебуває на обліку в ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві як платник податків з 08.10.2004, на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012. В інтегрованій картці позивача по коду платежу 7104000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) відбулись автоматичні щоквартальні нарахування єдиного внеску за ІІІ-ІV квартал 2013 року, за 2014-2018 року та за І-ІІ квартали 2019 року, згідно обраної системи оподаткування, на загальну суму 40361,10 грн, проте сплата єдиного внеску за цей період була частково. Станом на 01.08.2019 в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 обліковується недоїмка, так як єдиний внесок сплачувався платником невчасно та не в повному обсязі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що ГУ ДФС у м.Києві взято за основу бор, який рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 14.05.2019 №826/19112/16 визнано незаконним. Відповідно сума боргу є надуманою, а пояснення відповідача необґрунтованими. Відповідачем не надано доказів того, що позивач не сплачував або несвоєчасно сплачував єдиний внесок. Натомість надані позивачем платіжні доручення підтверджують сплату внеску в строк. Крім того зазначає, що у фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування та не отримує дохід (не здійснює підприємницьку діяльність), не виникає обов`язку сплачувати внесок у мінімальному розмірі. Відповідачем не надано доказів того чи займався позивач підприємницькою діяльністю в період за який нараховано борг. Такі докази могли б бути отримані під час проведення перевірки, яка відповідачем не проводилась.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків з 08.10.2004, на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012.
10 травня 2019 року Головним управління ДФС у м.Києві на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2961-17, відповідно до якої станом на 30 квітня 2019 року заборгованість зі сплати єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 становить 14391,66 грн.
Не погодившись з вимогою Головного управління ДФС у м.Києві від 10.05.2019 № Ф-2961-17, позивач звернувся зі скаргою до ДФС Укарїни.
Рішенням ДФС Укарїни від 10.06.2019 №26568/6/99-99-11-05-02-25, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2961-17 від 10.05.2019 залишено без змін, скаргу ФОП ОСОБА_1 від 23.05.2019 – без задоволення.
Судом установлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2019 року по справі №826/19112/16, яке набрало законної сили 08.08.2019, адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2016 № 2961-17 у розмірі 13 401,66 грн., прийняту ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 23, код ЄДР: 39468461).
Позивач, не погодившись з вимогою ГУ ДФС у м. Києві від 10.05.2019 № Ф-2961-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 14 391,66 грн, та з вимогою про стягнення з ГУ ДФС у м. Києві та ДФС України на його користь 14 391,00 грн моральної шкоди, зверунувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ (далі - Закон № 2464).
Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно п.3 ст. 7 Закону України № 2464, єдиний внесок для фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування нараховується на суми що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Частиною 8 статті 9 Закону України №2464 передбачено, що фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 ст. 9 Закону №2464).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом - є недоїмкою.
На підставі ч. 11 ст. 9 Закону № 2464 у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно- правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що позивач є платником ЄСВ як ФОП, а також на правила нарахування, сплати та визначення недоїмки, проведення органами доходів і зборів обчислення ЄСВ на підставі актів перевірки та звітності/документів, передбачених Законом №2464. 
Судом установлено, що 10.05.2019 ГУ ДФС у м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2961-17 на суму 14 391,66 грн, яка за результатами адміністративного оскарження рішенням ДФС України від 10.06.2019 №26568/6/99-99-11-05-02-25 залишена без змін.
З матеріалів справи вбачається, що спірна вимога сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а графа щодо акту документальної перевірки не заповнена.
Позивач посилається на те, що ним щоквартально сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про що надавав відповідні докази у вигляді виписок з банку. Також позивач посилається на те, що ГУ ДФС у м.Києві взято за основу бор, який рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 14.05.2019 №826/19112/16 визнано протиправним.
Досліджуючи доводи сторін, суд дослідив платіжні документи, подані позивачем разом із позовною заявою, та дані інтегрованої картки платника, додані відповідачем до відзиву.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач протягом спірного періоду здійснював регулярну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується наданими квитанціями та платіжними дорученнями.
Зокрема, згідно з доданими до позову квитанціями платежі здійснювались у відповідні звітні періоди, кошти перераховувались на рахунки органів доходів і зборів, відкриті для зарахування єдиного внеску, у призначенні платежу зазначалося: «єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «ЄСВ за відповідний квартал» із зазначенням ідентифікаційних даних платника.
Водночас, з аналізу інтегрованої картки платника, долученої відповідачем до відзиву, вбачається, що контролюючим органом здійснювались автоматичні щоквартальні нарахування єдиного внеску, при цьому не наведено деталізованого співставлення таких нарахувань із конкретними платежами позивача, не пояснено, які саме суми сплаченого єдиного внеску не були зараховані, з яких причин та за які періоди.
Суд звертає увагу, що відповідач, посилаючись на наявність недоїмки, не надав суду розрахунку, який би містив поіменно кожний період, показував конкретні нарахування, сплати та залишок боргу, враховував платежі, підтверджені квитанціями позивача.
Натомість позиція відповідача ґрунтується виключно на узагальнених даних інформаційної системи та інтегрованої картки платника, що не може вважатися достатнім доказом існування податкового боргу без належного документального підтвердження.
Крім того, суд враховує, що частина заборгованості, яка фактично стала підставою для формування спірної вимоги від 10.05.2019 № Ф-2961-17, ідентична сумі боргу, яка вже була предметом судового розгляду та визнана протиправною і скасована рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 у справі №826/19112/16, яке набрало законної сили.
Включення такої суми до нової вимоги без проведення перевірки та без коригування даних обліку свідчить про формальний та необґрунтований підхід контролюючого органу.
Суд враховує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2019 року у справі №826/19112/16, яке набрало законної сили, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2016 № 2961-17 у розмірі 13401,66 грн, прийняту ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві.
Суд звертає увагу, що після набрання законної сили рішенням у справі №826/19112/16 контролюючий орган не навів доказів виникнення нових обставин, не провів документальної перевірки, не здійснив коригування облікових даних та не встановив у передбаченому законом порядку факту наявності у позивача недоїмки за відповідні періоди.
Натомість зі змісту спірної вимоги від 10.05.2019 № Ф-2961-17 та з даних інтегрованої картки платника вбачається, що контролюючий орган фактично повторно включив до обліку суми, які були предметом судового розгляду та за якими вимогу про сплату боргу вже було визнано протиправною та скасовано.
За таких обставин суд вважає, що повторне формування вимоги про сплату боргу на підставі тих самих облікових даних, без встановлення нових правових підстав, порушує принцип правової визначеності.
Суд зауважує, що сама по собі інтегрована картка платника є внутрішнім обліковим документом контролюючого органу, який відображає позицію органу щодо нарахувань/платежів, однак не звільняє відповідача від обов`язку довести правильність розрахунку, періоди виникнення недоїмки, складові суми, а також факт непогашення недоїмки на дату формування вимоги.
Суд вважає, що відповідачем не наведено належного співставлення конкретних платежів позивача з конкретними періодами нарахувань, не надано деталізованого розрахунку суми 14391,66 грн та не спростовано доводів про включення до вимоги боргу, який вже був предметом судового розгляду і за яким вимогу скасовано рішенням суду по справі №826/19112/16. 
За таких обставин суд доходить висновку, що вимога ГУ ДФС у м. Києві від 10.05.2019 №Ф-2961-17 прийнята необґрунтовано та без належного підтвердження розміру і складових боргу, у зв`язку з чим підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
Стосовно позовної вимоги про стягнення солідарно з ГУ ДФС у м. Києві та ДФС України на користь позивача 14 391,00 грн моральної шкоди, суд зазначає наступне.
В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилається на душевні страждання та втручання у приватне життя та право власності.
Суд звертає увагу позивача, що для відшкодування моральної шкоди підлягають доведенню факт заподіяння моральної шкоди, протиправність поведінки заподіювача, причинний зв`язок та обґрунтованість розміру заявленої суми (у сукупності).
Матеріали справи не містять жодних належних і достатніх доказів, які б підтверджували саме моральні страждання позивача та обґрунтовували заявлений розмір 14391,00 грн (медичних документів, доказів звернень за психологічною допомогою тощо). Посилання позивача на сам факт формування вимоги та необхідність її оскарження, без належного доказового підтвердження наслідків немайнового характеру, не є достатньою підставою для стягнення моральної шкоди.
Отже, у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно пункту 41 висновку 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у місті Києві (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, буд.33/19, код ЄДРПОУ 44116011), Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, буд. 8, код ЄДРПОУ 43005393) про визнання протиправною та скасування вимоги, стягнення моральної шкоди – задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у м. Києві від 10.05.2019 № Ф-2961-17 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 14 391,66 грн (чотирнадцять тисяч триста дев`яносто одна гривня 66 копійок).
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.М. Чернова