ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 200/2362/23
адміністративне провадження № К/990/37023/23  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі – Суд):
судді-доповідача – Радишевської О.Р.,
суддів – Кашпур О.В., Мацедонської В.Е.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 200/2362/23,
за позовом  ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито,
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року, прийняте в складі: головуючого судді Логойди  Т.В., і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року, ухвалену в складі колегії суддів: головуючої судді Компанієць І.Д., суддів Гайдара А.В., Казначеєва  Е.Г.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1.           ОСОБА_1 (далі – позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) з вимогами:
1.1.          визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 , що стосуються припинення виплати грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 , 1998 р.н., навідника-оператора 3 відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти ВЧ       НОМЕР_1 його сестрі – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гарантованого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що виплачувалося з травня 2022 року;
1.2.          зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити (відновити) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такій, що перебуває на утриманні військовослужбовця – старшого солдата ОСОБА_2 , 1998 р.н., навідника-оператора 3   відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти ВЧ    НОМЕР_1 , виплату грошового забезпечення з вересня 2022 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», з урахуванням зміни вислуги років, норм грошового забезпечення та індексації.
2.          На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона має право на отримання грошового забезпечення брата за період його зникнення безвісти, як особа, що перебуває на його утриманні.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
3.          Позивачка є студенткою Комунального закладу «Бахмутський педагогічний фаховий коледж» денної форми навчання (навчання безплатне) зі строком навчання 3 роки – з 01.09.2020 по 26.06.2024 та отримує державну соціальну стипендію.
4.          Позивачка також перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
5.          Згідно з розпорядженням керівника Військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області від 30.12.2020 №1105р «Про призначення піклування над неповнолітньою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », позивачка як дитина-сирота тимчасово влаштована до родини брата – ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Брата призначено піклувальником над нею як неповнолітньою особою.
6.          У травні 2022 року позивачка отримала від ІНФОРМАЦІЯ_3 сповіщення сім`ї від 27.05.2022 №  808, яким повідомлялося про те, що її брат – старший солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навідник-оператор 3 відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 1  аеромобільно-десантної роти ВЧ НОМЕР_1 – зник безвісти під час виконання бойового завдання, виявивши стійкість та мужність, 26.05.2022.
7.          15.07.2022 позивачка звернулася до відповідача із заявою про виплату грошового забезпечення безвісно відсутнього брата.
8.          Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 11.08.2022 №984 «Про виплату грошового забезпечення сім`ям безвісно відсутніх військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 » наказано здійснити вказану виплату позивачці, яка у зв`язку із встановленням піклування перебуває на його утриманні, до досягнення нею повноліття.
9.          Грошове забезпечення брата виплачено позивачці 31.01.2023 за період з травня 2022 року по серпень 2022 року в сумі 466 487,80 грн. Проте, починаючи з вересня 2022 року (тобто після досягнення нею повноліття), таке грошового забезпечення їй більше не виплачується.
10.          Позивачка вважає, що вона має право на виплату грошового забезпечення і після 01.09.2022, адже досі перебуває на утриманні у свого брата як непрацююча студентка денної форми навчання та особа, яка отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника, знаходиться у скрутному матеріальному становищі.
11.          03.03.2023 позивачка на електронну пошту ( ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 ) направила заяву, адресовану відповідачу та ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо виплати такого грошового забезпечення. Відповіді на таку заяву не отримала. Як зазначав відповідач, заява позивачки до нього не надходила.
12.          08.04.2023 позивачка подала до Міністерства оборони України скаргу щодо невиплати грошового забезпечення як сестрі зниклого безвісти військовослужбовця.
13.           ІНФОРМАЦІЯ_6 (військової частини       НОМЕР_2 ) опрацьовано звернення позивачки до Міністерства оборони України і надана відповідь від 09.06.2023 №117ВихЗВГ/2772, в якій зазначено, що вона мала право на отримання належного її брату грошового забезпечення за період з 26.05.2022 (день зникнення безвісти брата) по 31.08.2022. З 01.09.2022 (день припинення піклування у зв`язку із досягненням повноліття) права на таке грошове забезпечення позивачка втратила.
14.          Уважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивачка звернулася до суду з відповідним позовом.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
15.          Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17.07.2023, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2023, в задоволенні позову відмовлено.
16.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій зауважили, що позивачка відноситься до сім`ї брата – військовослужбовця як особа, яка перебувала на його утриманні, на підставі піклування, яке припинилося з досягненням позивачки повноліття, а тому з цього часу її брат – військовослужбовець – не є її піклувальником. Доказів того, що з 01.09.2022 позивачка перебуває на утриманні у свого безвісно відсутнього брата – військовослужбовця (не як піклувальника), і, відповідно, є особою, що має право на отримання грошового забезпечення, не подано.
17.          Також позивачка, як особа з числа дітей-сиріт, після досягнення нею 18 років та при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів, перебуває на повному утриманні держави та на повному державному забезпеченні; їй виплачується соціальна стипендія.
ІV. Провадження в суді касаційної інстанції
18.          06.11.2023 до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.07.2023 і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2023. 
19.          У касаційній скарзі позивачка, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції, просила скасувати їх з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог повністю.
20.          Підставою для касаційного оскарження скаржниця визначила пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
21.          Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, скаржниця зазначила, що на дату звернення до суду касаційної інстанції відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у взаємозв`язку з приписами норм Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі – Порядок № 884; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), у розрізі їх застосування до особи, яка перебуває на утриманні безвісно відсутнього військовослужбовця Збройних Сил України.
22.          Скаржниця пояснює, що на момент зникнення брата позивачка проживала з ним, перебуваючи під його опікою. Наразі вона є студенткою денної форми навчання, не працює, а отже, перебуває на його утриманні. Досягнення повноліття не є підставою для визнання її не членом сім`ї брата. Її статус утриманця підтверджується фактом отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
23.          За наслідком автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Мацедонській  В.Е., Кашпур    О.В.
24.          Суд ухвалою від 23.11.2023 відкрив касаційне провадження за вказаною скаргою.
25.          Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.
V. Джерела права
26.          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
27.          Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-ХІІ; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
28.          За приписами статті 1 Закон №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців – діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
29.          Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
30.          Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-XII).
31.          Абзацом 1 частини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
32.          Частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. 
33.          Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. 
34.          Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
35.          За приписами частини шостої статті 9 Закону № 2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
36.          Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності – повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства – незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
37.          Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначений Порядком №884.
38.          Під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» необхідно розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку № 884).
39.          Відповідно до пункту 4 цього ж Порядку виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
40.          До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, – копія сторінки паспорта з такою відміткою).
41.          Пунктом 5 Порядку № 884 передбачено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
42.          Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
43.          Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.
44.          Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.
45.          Згідно з пунктом 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей: військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, – до дня їх звільнення включно; військовослужбовців, безвісно відсутніх, – до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
46.          Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).
47.          Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
48.          За змістом абзацу 1 пункту 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності – повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства –незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
49.          Згідно зі статтею 1 Закону України від 13.01.2005 № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі – Закон № 2342-IV) дитина-сирота – дитина, в якої померли чи загинули батьки.
50.          Органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо: встановлення статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування; надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (частина друга статті 11 Закону № 2342-IV).
51.          Згідно зі статтею 55 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
52.          Відповідно до статті 61 ЦК України орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу, за якими суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною або у разі обмеження її цивільної дієздатності.
53.          За правилом статті 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
54.          Згідно з статтею 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.
55.          Статтею 69 ЦК України піклувальник над неповнолітньою особою зобов`язаний дбати про створення для неї необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток. Піклувальник над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, зобов`язаний дбати про її лікування, створення необхідних побутових умов. Піклувальник дає згоду на вчинення підопічним правочинів відповідно до статей 32 та 37 цього Кодексу. Піклувальник зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.
56.          Відповідно до статті 77 ЦК України піклування припиняється у разі: 1) досягнення фізичною особою повноліття; 2) реєстрації шлюбу неповнолітньої особи; 3) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 4) поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, цивільна дієздатність якої була обмежена.
57.          Згідно зі статтею 243 Сімейного кодексу України (далі – СК України) опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування – над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.
VI. Позиція Верховного Суду
58.          Предметом цієї справі є наявність у позивачки права на отримання грошового забезпечення її брата – зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_1 . Спірним на стадії касаційного перегляду є питання правомірності відмови відповідача у здійсненні такої виплати.
59.          Суд у контексті спірних правовідносин уважає за доцільне зазначити таке.
60.          Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що за зниклим безвісти військовослужбовцем зберігається його грошове забезпечення. Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сім`ї військовослужбовця:
1)          дружині (чоловіку);
2)          а в разі її (його) відсутності – повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним);
3)          або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства – незалежно від їх віку);
4)          а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців;
5)          або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
61.          За позицією позивачки, з грудня 2020 року вона як неповнолітня особа, дитина-сирота, перебувала на утриманні і під піклуванням брата. Наразі вона є студенткою денної форми навчання на період з 01.09.2020 по 26.06.2024 і не працює. Отже, досі перебуває на утриманні безвісти відсутнього брата – військовослужбовця ОСОБА_1 , і має право на виплату його грошового забезпечення. 
62.          За позицією відповідача, у зв`язку з досягненням позивачкою повноліття, підстав для здійснення їй виплати грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 немає.
63.          Судовим розглядом цієї справи встановлено, що позивачка як дитина-сирота тимчасово влаштована до родини брата – ОСОБА_1 . Брата призначено піклувальником над нею як неповнолітньою особою.
64.           ІНФОРМАЦІЯ_7 сповіщено позивачку про те, що її брат – старший солдат ОСОБА_1 , навідник-оператор 3 відділення 3      аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти ВЧ НОМЕР_1 , зник безвісти під час виконання бойового завдання, виявивши стійкість та мужність, 26.05.2022.
65.          За заявою позивачки, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 11.08.2022 №984 «Про виплату грошового забезпечення сім`ям безвісно відсутніх військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 » наказано здійснити виплату грошового забезпечення наступним членам сімей безвісно відсутніх військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 , зокрема, ОСОБА_1 , рідній сестрі, яка у зв`язку з встановленням піклування перебуває на утриманні безвісти відсутнього ОСОБА_1 , в тому числі щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, а також додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з 26.05.2022 до дня досягнення ОСОБА_1 повноліття або до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання старшого солдата ОСОБА_1 безвісно відсутнім або оголошення померлим. 
66.          На підставі цього наказу грошове забезпечення брата виплачено позивачці за період з травня 2022 року по серпень 2022 року (до дня досягнення позивачкою повноліття).
67.          Суд зазначає, що піклування – це юридичний статус, який надається особі, що за віком не може самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки. Піклування встановлюється над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Піклування припиняється у випадках досягнення підопічною особою повноліття, реєстрації їй шлюбу, надання їй повної цивільної дієздатності або поновлення дієздатності особи, яка була обмежена. 
68.          Ураховуючи, що позивачка ІНФОРМАЦІЯ_8 досягла повноліття (18 років), правильними є висновки судів попередніх інстанцій про припинення над нею піклування ОСОБА_1 .
69.          Однак Суд звертає увагу на те, що підставою цього позову є те, що після досягнення повноліття позивачка продовжує перебувати на утриманні безвісно зниклого брата як студентка денної форми навчання.
70.          На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що 03.03.2023 (тобто, після досягнення нею повноліття) вона звернулася до відповідача та до ІНФОРМАЦІЯ_9 із заявою про виплату грошового забезпечення її брата – зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_1 , як особа, яка перебуває на його утриманні. Проте така заява залишилася без відповіді. На думку позивачки, відповідач ігнорує її звернення та не вживає заходів щодо здійснення належної виплати.
71.          Суд наголошує, що виплата грошового забезпечення членам сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця здійснюється з урахуванням процедури, встановленої Порядком №884. Така  процедура включає: 1) подання заяви на виплату грошового забезпечення з додаванням відповідного переліку документів; 2) її розгляд командиром (начальником, керівником) військової частини (установи, організації); 3) обов`язкове прийняття ним рішення – або про виплату, або про відмову. При цьому перелік підстав для відмови є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
72.          У спірних правовідносинах судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка направила заяву про виплату грошового забезпечення електронною поштою відповідачу та ІНФОРМАЦІЯ_10 , проте відповіді не отримала. Відповідач стверджує, що вказана заява до нього не надходила.
73.          На це Суд звертає увагу, що матеріали справи містять рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень від 03.03.2023 ІНФОРМАЦІЯ_10 та Міністерству оборони України. Наявність таких повідомлень свідчить про фактичне надсилання та вручення заяви позивачки від 03.03.2023 про виплату грошового забезпечення.
74.          Водночас суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки цим доказам, які підтверджують факт подання позивачкою заяви та пакета документів для отримання грошового забезпечення поштою до ІНФОРМАЦІЯ_10 та Міністерства оборони України.
75.          У матеріалах справи міститься також: 1) лист ІНФОРМАЦІЯ_10 від 23.05.2023 №374 до ВЧ НОМЕР_1 , у якому зазначено, що від відповідача не отримано жодного письмового повідомлення про результати розгляду заяви позивачки, що передбачено Порядком № 884 (як за процедурою розгляду, так і у встановлений строк – 15 днів з моменту отримання); 2) відповідь ВЧ НОМЕР_1 від 26.05.2023 № 694/2749, у якій вказано, що будь-які повторні звернення позивачки (зокрема, заява від 03.03.2023), що надіслані засобами поштового зв`язку або через фельд`єгерську службу Держспецзв`язку, до відповідача не надходили.
76.          Водночас суди попередніх інстанцій не встановили, чи дійсно заява позивачки та відповідний пакет документів були направлені відповідачу.
77.          У разі їхнього отримання відповідачем, суди попередніх інстанцій не перевили, чи виконав він обов`язок щодо перевірки повноти поданих документів, що є необхідною передумовою для прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті, а також чи прийняв він будь-яке рішення за результатами розгляду заяви позивачки, у якому було б визначено наявність або відсутність вичерпних підстав для відмови у виплаті.
78.          Ці обставини щодо дотримання процедури виплати грошового забезпечення є ключовими для правильного вирішення спору і не можуть бути проігноровані.
79.          Оскільки суди попередніх інстанцій не вжили усіх, визначених законом, заходів та не встановили усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то Суд уважає передчасними їхні висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову позивачці.
80.          Частиною першою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
81.          Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
82.          Відповідно до підпункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
83.          Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 КАС України).
84.          Отже, Суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм процесуального права, не встановлено фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
85.          Під час нового розгляду справи судам попередніх інстанцій необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків, надати оцінку вказаним обставинам й аргументам сторін та, у залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
86.          З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
87.          Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
88.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
89.          Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року скасувати, а справу № 200/2362/23 направити на новий судовий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.
90.          Судові витрати не розподіляються.
91.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур
                                                                                          В.Е. Мацедонська