Справа № 345/4971/25 
Провадження № 22-ц/4808/154/26 
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року м. Івано-Франківськ 

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Луганської В.М.,
суддів: Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
за участю секретаря - Гудяк Х.М.,
учасники справи:
стягував – ОСОБА_1 
боржник – ОСОБА_2 
заінтересована особа - Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 ,
на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2025 року, постановлену судом в складі Якиміва Р.В., 
за скаргою  ОСОБА_1 на дії державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції щодо складення розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні №78693376 по виконавчому листу №345/6358, виданого 12.12.2024 щодо зарахування квитанцій, наданих боржником,

в с т а н о в и в:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на дії державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції щодо складення розрахунку заборгованості по аліментах.
Скарга обґрунтована тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.12.2024 року у справі №35/6358/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дітей. 
З метою виконання вказаного рішення суду вона через свого представника звернулася до Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
24 липня 2025 року головним державним виконавцем Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельник Н.В. відкрито виконавче провадження № 78693376.
19.08.2025 року її представник ОСОБА_1 звернувся до вищевказаного відділу виконавчої служби з клопотанням надати розрахунок заборгованості у рамках даного виконавчого провадження за весь період стягнення аліментів із зазначенням розміру заборгованості по аліментах, а також сум коштів, стягнених з боржника.
01.09.2025 року представник отримав розрахунок із сплати аліментів, з якого вбачається, що державний виконавець в якості сплачених боржником аліментів зарахував у березні 2025 року 28000 грн., у квітні – 3000 грн, у травні – 10000 грн, у червні – 25000 грн, у липні – 20000 грн. Відповідно, державний виконавець в якості добровільних сплачених боржником аліментів за період з березня по липень 2025 року зарахував 117000 грн, які нібито були сплачені боржником ОСОБА_2 

ОСОБА_1 не погоджується з наданим розрахунком, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Скаржниця посилається на те, що шлюб є чинним, наразі відсутнє судове рішення про його розірвання, сторони проживали однією сім`єю, та зазначила, що грошових коштів від боржника в рахунок оплати саме аліментів на утримання дітей не отримувала. Перераховуючи кошти ОСОБА_2 не вказував у платіжних документах про те, що це платежі за аліментними зобов`язаннями, вони не містять вказівки щодо призначення платежу та не містять інформації про отримувача коштів.
Державний виконавець, в порушення вимог законодавства, зокрема Закону України «Про платіжні послуги» зарахував переведені кошти як аліменти. Висновки державного виконавця про те, що вказані грошові кошти перераховувались боржником на рахунок стягувача в якості аліментів є поспішними, оскільки боржником не надано докази, що вказані кошти були саме аліментами, а не добровільною участю батька у витратах на дитину чи участі в інших витратах.
Просила визнати неправомірними дії головного державного виконавця Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельник Н.В. по складанню розрахунку заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні №78693376 по виконанню виконавчого листа №345/6358/24 щодо зарахування квитанції,наданих боржником на загальну суму 117000, 00 грн. Скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Зобов`язати Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України провести повторний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу № 345/6358/24, виданому 12 грудня 2024 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області, у виконавчому провадженні № 78693376 без урахування наданих боржником квитанцій від 13.03.2025 року на суму 8000 грн, від 21.03.2025 року на суму 20 000 грн, від 07.04.2025 року на суму 4000 грн, від 17.04.2025 року на суму 10 000 грн, від 27.04.2025 року на суму 20000 грн, від 15.05.2025 року на суму 5 000 грн, від 27.05.2025 року на суму 5000 грн, від 04.06.2025 року на суму 15 000 грн, від 20.06.2025 року на суму 5000 грн, від 26.06.2025 року на суму 5000 грн, від 04.07.2025 року на суму 5 000 грн, від 12.07.2025 року на суму 5000 грн, від 19.07.2025 року на суму 5 000 грн, від 25.07.2025 року на суму 5000 грн. Вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2025 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції. 

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її скаргу задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця закон прямо покладає тягар доказування саме на орган державної виконавчої служби, а не на стягувача. Обов`язок довести правомірність своїх дій випливає з низки норм процесуального та спеціального законодавства. Виконавець мав надати суду документи, що підтверджують обґрунтованість і правильність проведених ним розрахунків, зазначити, які саме платежі ним враховано, та засвідчити, що ним було всебічно та об`єктивно перевірено всі подані документи. Такий обов`язок державного виконавця підтверджується і загальними правилами доказування, закріпленими у статтях 76-81 ЦПК України. У справах щодо оскарження дій виконавця саме він є суб`єктом владних повноважень, рішення і дії якого підлягають перевірці, а отже – саме він повинен надати суду переконливі докази того, що діяв у спосіб, передбачений законом. Однак, суд фактично переклав тягар доказування на стягувача ОСОБА_1 .
Посилається на те, що відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції не в повній мірі встановив усі істотні обставини справи, а встановленим обставинам надав неправильну оцінку. Оскаржувана ухвала суду в основному мотивована тим, що у березні 2025 року ОСОБА_1 у рамках попереднього виконавчого провадження підтвердила факт того, що у ОСОБА_7 відсутній борг по сплаті аліментів, склавши відповідну заяву про відсутність заборгованості. Після цього Калуським ВДВС було повернуто виконавчий лист про стягнення аліментів і лише в липні 2025 року ОСОБА_1 повторно пред`явила виконавчий лист на виконання. Між тим, суд не врахував, що розгляд скарги відбувається в іншому виконавчому провадженні, в рамках якого стягувач ОСОБА_1 заперечує, що перераховані ОСОБА_2 кошти є аліментами. Так, у березні 2025 року ОСОБА_2 звільнився з військової служби, у зв`язку з наявністю на його утриманні трьох дітей. Саме для того, щоб ОСОБА_2 міг звільнитися з військової служби ОСОБА_1 подала до Калуського ВДВС заяву про відсутність заборгованості з аліментів у ОСОБА_2 , оскільки в останнього обліковувалася заборгованість зі сплати аліментів, а при заборгованості – звільнення з військової служби не є можливим. Після звільнення ОСОБА_2 з військової служби сторони продовжили підтримувати сімейні відносини. Спірні суми, зараховані державним виконавцем в якості аліментів, були сплачені у період шлюбу з ОСОБА_1 , який рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.09.2025 року розірвано.
Посилається на те, що ні боржник ОСОБА_2 , ні Калуський ВДВС не довели, що перекази грошових коштів, здійснені ОСОБА_2 , є саме аліменти, а не, наприклад, подарунками у грошовій формі, фінансуванням поточних потреб сім`ї, коштами на утримання дружини, оплатою додаткових витрат на дітей тощо.
Зараховуючи ці платежі в рахунок аліментів, державний виконавець не пересвідчився в тому, яке призначення цих коштів та чи є вони аліментами. Надані ОСОБА_2 квитанцій про добровільне перерахування коштів ОСОБА_1 без зазначення, що ці кошти направлені саме для сплати аліментів, не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів, а тому ці платежі не мали бути враховані державним виконавцем при складенні розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів. Платіжні доручення у призначенні платежу не містять посилання на аліменти, у призначенні платежу у зазначених платіжних дорученнях зазначено «переказ власних коштів», що не дає можливості ідентифікувати грошові кошти як такі, що спрямовані на сплату аліментів. За таких обставин здійснений боржником переказ не може свідчити про виконання ним рішення суду про стягнення аліментів. 
Скаржник посилається на те, що судом не враховано правову позиці. Верховного Суду, викладену у постанов від 05 серпня2025 року у справі №390/2379/24.

У відзиві Калуський відділ Державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, зазначив, що судом правильно застосовано норми процесуального права щодо належності, допустимості та оцінки доказів і, як наслідок, застосовано закон, який поширюється на спірні правовідносини.
Зазначив, що всі кошти були перераховані на банківську картку ОСОБА_8 . Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів. Просить відмовити у задоволенні скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_9 , посилається на правильне застосування судом норм процесуального права щодо належності,допустимості та оцінки доказів.
Зазначає, що правовий висновок, викладеної Верховним судом у постанові від 05 серпня 2025 року у справі 3390/2379/24, на який посилається скаржниця в апеляційній скарзі не підлягає застосуванню при розгляді даної справи, оскільки стосується інших за змістом правовідносин. Застосування судом першої інстанції до фактичних правовідносин,які були встановлені при розгляді вказаної справи правової позиції щодо застосування норм права,яка викладена у постановах Верховного Суду від 17.05.2023 року у справі №199/2951/21, від 25.01.2023 року у справі №707/999/21 є правомірним. 

В судовому засіданні ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав доводи апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник Калуського відділу Державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Мельник Н.В. заперечила доводи апеляційної скарги.

У судове засідання боржник ОСОБА_2 не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином про, що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Представник боржника ОСОБА_2 – ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, про дату та час повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою від 02.12.2025 року. 20.01.2026 року на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника боржника.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без ОСОБА_2 та його представника, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд виходив з того, що досліджені судом докази дають підстави виснувати, що здійснені боржником платежі на користь стягувача у березні 2025 року 28000 грн, у квітні – 3000 грн, у травні – 10000 грн, у червні – 25000 грн, у липні – 20000 грн свідчать про добровільне виконання боржником грошового зобов`язання перед стягувачем щодо сплати аліментів на утримання дітей. Дата вчинення, періодичність та розмір відповідних платежів, в контексті відсутності доказів наявності між сторонами будь-яких грошових зобов`язань, окрім аліментних, а також те, що 05.03.2025 року стягувачка подала державному виконавцю заяву про повернення їй виконавчого документа, у зв`язку з оплатою аліментів, свідчать про те, що відповідні платежі за своєю сутністю є виконанням боржником свого обов`язку перед стягувачем зі сплати аліментів на утримання їх дітей. Та дійшов висновку, що у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення розрахунку зі сплати аліментів. 
Суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17.05.2023 у справі №199/2951/21, від 25.01.2023 у справі №707/999/21.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.12.2024 у справі №345/6358/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дітей. Стягнення аліментів розпочато з 12.11.2024 року. 
24.07.2025 року головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельник Н.В. відкрито виконавче провадження № 78693376.
Згідно розрахунку сплати аліментів від 01.09.2025 року, державним виконавцем в якості сплачених боржником аліментів зарахував сплачені боржником суми: у березні 2025 року 28000 грн, у квітні – 3000 грн, у травні – 10000 грн, у червні – 25000 грн, у липні – 20000 грн. За період з березня по липень 2025 року зараховано 117 000 грн, сплачених боржником ОСОБА_2 в якості добровільних сплачених боржником аліментів.
За заявою ОСОБА_1 від 23.12.2024 року постановою головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №345/6358/24, виданого 12.12.2024 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області .
05 березня 2025 року ОСОБА_1 подала державному виконавцю Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області заяву, в якій просила державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області повернути їй виконавчий документ №345/6358/24, у зв`язку зі сплатою аліментів в повному обсязі. 
Згідно постанови державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області від 14.03.2025 виконавчий лист №345/6358/24 від 12.12.2024 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини повернуто стягувачу на підставі заяви стягувачки від 06.03.2025 про повернення виконавчого листа без виконання.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до стаття 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. У разі самостійного надіслання стягувачем виконавчого документа безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю чи фізичній особі, зазначеним у частині першій статті 7 цього Закону, індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (стаття 195 СК України).
Відповідно до пункту 4 розділу XVIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року в справі № 333/6869/19 зазначено, що «із наданих суду копій платіжних доручень можливо встановити тільки суму грошових переказів, валюту, дату здійснення цих фінансових операцій, одержувача та платника за кожним переказом. Інші відомості роздруківки не містять. Суд першої інстанції також не встановив, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення, які б свідчили про це, а не є добровільною участю діда у витратах на дитину чи участі в інших витратах. Боржником не надано доказів, що він сплачував аліменти».
У постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 2-4665/2008 (провадження № 61-14579св21) зазначено, що: «надані скаржником дублікати квитанцій про добровільне перерахування коштів на картковий рахунок стягувачки без зазначення у квитанції в графі «призначення платежу» - сплата аліментів, не свідчать про виконання ним судового рішення щодо сплати (погашення заборгованості) аліментів, а відтак такі не враховані державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів, а дії державного виконавця не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні скарги».
У постанові Верховного Суду від 05 серпня у справі №390/2379/24 зазначено, що  здійснення боржником грошових переказів на користь стягувача без конкретизації їх призначення як аліментів не може вважатися сплатою аліментів, навіть за відсутності між ними інших боргових зобов`язань.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Звертаючись із скаргою ОСОБА_1 зазначала, що державним виконавцем безпідставно в якості сплачених боржником аліментів зарахував у березні 2025 року 28000 грн, у квітні – 3000 грн, у травні – 10000 грн, у червні – 25000 грн, у липні – 20000 грн на загальну суму 117000 грн, які сплачені боржником ОСОБА_2 . Вважала, що такі дії державного виконавця є неправомірними, а зазначені суми не могли бути зараховані у якості сплати заборгованості по аліментах, та заперечувала,що вказані суми були сплачені як аліменти.Зараховані суми були сплачені у період шлюбу з ОСОБА_1 , у платіжних документах не зазначено, що це платежі по аліментам.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 сплатив на рахунок ОСОБА_1 кошти згідно з такими квитанціями:
від 13 березня 2025 року №К08М-5РН6-С793-ТХ03 -8000 грн, призначення платежу: переказ особистих коштів;
від 21 березня 2025 року №СР80-АСЕА-5РМ4-6НЗЕ – 20 000 грн, призначення платежу: переказ особистих коштів;
від 07 квітня 2025 року №Н7М8-1М0К-748Р-С309 – 4000 грн, призначення платежу: переказ особистих коштів;
від 17 квітня 2025 року №Х6ВР-5ХХА-АК8М-19ТМ– 10 000 грн, призначення платежу: переказ особистих коштів;
від 27 квітня 2025 року №НВ0А-Е692-Х4Т5-1В0Р– 20 000 грн, призначення платежу: переказ особистих коштів;
від 15 травня 2025 року №ТР78-АЕ52-В2РН-К844 – 5 000 грн, призначення платежу: переказ особистих коштів;
від 27 травня 205 року №36ТТ-А3Нм-ММРА-4888 – 5000 грн, призначення платежу: переказ особистих коштів;
від 04 травня 2025 року №8Р2Е-1Т0К-Е390-С3КС – 15 000 грн, призначення платежу: переказ особистих коштів;
від 20 червня 2025 року № 517177109892 - 5000 грн, призначення платежу відсутнє;
від 26 червня 2025 року №517779245716 – 5000 грн, призначення платежу: призначення платежу відсутнє;
від 04 липня 2025 року №518561224149 – 5000 грн, призначення платежу відсутнє;
від 12 липня 2025 року №519376465614 – 5000 грн, призначення платежу відсутнє;
від 19 липня 2025 року №520076085667 – 5000 грн, призначення платежу відсутнє;
від 25 липня 2025 року №520663775840 – 5000 грн, призначення платежу відсутнє;
від 02 серпня 2025 року №521419927558 – 5000 грн, призначення платежу відсутнє.
Суд не звернув увагу, що у частині платіжних документів призначення платежу зазначено «переказ особистих коштів», в іншій частині відсутнє призначення платежу.
Не зазначення у платіжних документах призначення платежу не дає можливості ідентифікувати грошові кошти як такі, що спрямовані на сплату аліментів.
В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про сплату аліментів боржником (а.с.86), а також є її заява про повернення виконавчого документа у справі №345/6358/24.
Згідно постанови державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області від 14.03.2025 виконавчий лист №345/6358/24 від 12.12.2024 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей повернуто стягувачу на підставі заяви стягувачки від 06.03.2025 про повернення виконавчого листа без виконання.
24.07.2025 року головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельник Н.В. відкрито виконавче провадження № 78693376 з примусового виконання виконавчого листа №345/6358 за заявою стягувача.
Колегія суддів вважає, що заява стягувача від 05.03.2025 року свідчить про сплату аліментів саме на час подання державному виконавцю такої заяви. Між, тим суд не врахував, що ОСОБА_1 в скарзі зазначила, що шлюб між сторонами на час подання скарги був чиним, проживали однією сім`єю. 
Боржником не надано суду переконливих доказів того, що сплачені ним суми на рахунок ОСОБА_1 є саме аліментами, а не добровільною участю батька у витратах на дітей чи його участю в інших витратах для сім`ї.
З урахуванням зазначеного, висновки суду першої інстанції про те, що державний виконавець при розрахунку заборгованості по аліментам правомірно врахував здійснені боржником платежі під час розрахунку заборгованості по аліментам та відсутності підстав для задоволення скарги не відповідають встановленим по справі обставинам та вимогам закону.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання державного виконавця про те, що стягувач аліментів не заперечувала отримання від боржника вказаних коштів, від вказаних грошових переказів не відмовлялася, інших аліментних платежів боржник не мав, а тому у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості аліментів, з підстав зазначених вище.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосування норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного суду від 22.03.2023 року у справі №154/3029/14 зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі».
Судом першої інстанції при розгляді справи враховано висновки Верховного Суду у справах від 17.05.2023 року №199/2951/21, від 25.01.2023 року №707/999/21. Між тим, колегія судів вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню остання правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 05.08.2025 року у справі №390/2379/24, згідно якої призначення платежу у квитанціях в яких зазначено: «переказ власних коштів» не дає можливості ідентифікувати грошові кошти як такі, що спрямовані на сплату аліментів.
З урахуванням викладеного, дії державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області щодо складення розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № 78693376 по виконавчому листу № 345/6358/24, виданому 12 грудня 2024 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області щодо зарахування квитанцій, наданих боржником ОСОБА_2 на загальну суму 117000 грн не відповідають вимогам закону, а відтак, є неправомірними, а тому скарга в цій частині підлягає задоволенню із зобов`язанням державного виконавця провести повторний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу № 345/6358/24, виданому 12 грудня 2024 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області, у виконавчому провадженні № 78693376 без урахування наданих боржником квитанцій від 13.03.2025 року на суму 8000 грн, від 21.03.2025 року на суму 20000 грн, від 07.04.2025 року на суму 4000 грн, від 17.04.2025 року на суму 10000 грн, від 27.04.2025 року на суму 20000 грн, від 15.05.2025 року на суму 5000 грн, від 27.05.2025 року на суму 5000 грн, від 04.06.2025 року на суму 15000 грн, від 20.06.2025 року на суму 5000 грн, від 26.06.2025 року на суму 5000 грн, від 04.07.2025 року на суму 5000 грн, від 12.07.2025 року на суму 5000 грн, від 19.07.2025 року на суму 5000 грн, від 25.07.2025 року на суму 5000 грн.
Вимога скарги ОСОБА_1 в частині скасування розрахунку заборгованості державного виконавця по аліментах за виконавчим листом №345/6358/24 не підлягає задоволенню, оскільки не узгоджується з положеннями ст.447 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі п 4.ч.1 ст.376 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 . 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2025 року скасувати, постановити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції щодо складення розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні №78693376 по виконавчому листу №345/6358/24, виданому 12.12.2024, щодо зарахування квитанцій, наданих боржником ОСОБА_2  задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України Мельник Надії Володимирівни у виконавчому провадженні № 78693376 по складенню розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу № 345/6358/24, виданому 12 грудня 2024 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області, щодо зарахування квитанцій, наданих боржником, на загальну суму 117000 грн.

Зобов`язати Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України провести повторний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу № 345/6358/24, виданому 12 грудня 2024 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області, у виконавчому провадженні № 78693376 без урахування наданих боржником квитанцій від 13.03.2025 року на суму 8000 грн, від 21.03.2025 року на суму 20000 грн, від 07.04.2025 року на суму 4000 грн, від 17.04.2025 року на суму 10000 грн, від 27.04.2025 року на суму 20000 грн, від 15.05.2025 року на суму 5000 грн, від 27.05.2025 року на суму 5000 грн, від 04.06.2025 року на суму 15000 грн, від 20.06.2025 року на суму 5000 грн, від 26.06.2025 року на суму 5000 грн, від 04.07.2025 року на суму 5000 грн, від 12.07.2025 року на суму 5000 грн, від 19.07.2025 року на суму 5000 грн, від 25.07.2025 року на суму 5000 грн.

У задоволенні скарги в іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст складено 22 січня 2026 року.

Головуючий      В.М. Луганська

Судді:       В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева