ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
20.01.2026	Справа № 910/13716/25	
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер Інтернешенал Інвестмент Компані" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна"
про стягнення 725579,49 грн
Суддя Усатенко І.В.
Представники сторін: не викликались
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віннер Інтернешенал Інвестмент Компані" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" про стягнення 725579,49 грн, з яких х 618841,80 грн - основана сума боргу, 33334,94 грн - інфляційні витрати, 13746,40 грн - 3 % річних, 59656,35 грн - пеня.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 09/24-15 від 15.09.2024.
Ухвалою суду від 10.11.2025 позовну заяву залишено без руху.
12.11.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строки на подання заяв по суті спору.
11.12.2025 від відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 917/2176/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер Інтернешенал Інвестмент Компані" про визнання недійсним договору № 09/24-15 від 15.09.2024. До заяви долучено копію ухвали Господарського суду Полтавської області від 01.12.2025 № 917/2176/25 про відкриття провадження у справі.
15.12.2025 від позивача надійшли заперечення проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.
Ухвалою суду від 22.12.2025 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" у задоволенні його клопотання про зупинення провадження у справі.
Відповідач відзив на позовну заяву не подав, про наслідки був повідомлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі.
Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Згідно ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.
Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.. 165, 178 ГПК України.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:
15.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Віннер Інтернешенал Інвестмент Компані" (постачальник) укладено договір № 09/24-15 відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти і оплатити продукцію виробничо-технічного призначення (далі - Ресурси) на умовах, передбачених цим договором.
Згідно п. 4.1 договору поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, вказані в специфікаціях і включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, пов`язані з постачанням ресурсів.
Відповідно до п.5.2 договору оплата за поставлені ресурси буде проводитись протягом терміну, зазначеного в специфікації, який обчислюється з моменту поставки ресурсів і надання документів, зазначених в п.п. 6.4.1, 6.4.2 цього договору.
Сторонами підписано специфікацію № 1 від 15.09.2024 до договору, в якій визначено перелік ресурсів, які постачальник передає, а покупець приймає та оплачує на загальну суму 618841,80 грн, в тому числі ПДВ.
В специфікації сторони визначили, що ресурси поставляються на умовах DAP відповідно до ІНКОТЕРМС в редакції 2020. Термін поставки протягом 3 робочих днів з моменту підписання специфікації. Датою поставки ресурсів вважається дата позначки уповноваженого представника покупця про отримання ресурсів, зазначена в товарно-транспортній (видатковій) накладній. Право власності на ресурси та ризик випадкового знищення або пошкодження ресурсів переходить від постачальника до покупця з дати поставки ресурсів (п. 2, 4, 7 специфікації).
Згідно п. 5 специфікації термін оплати поставлених ресурсів: 90 календарних днів з моменту поставки ресурсів. 
Згідно п. 11.5 договору він діє до 31.12.2024. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (в тому числі гарантійних) за цим договором.
В підтвердження обставин поставки товару до матеріалів справи долучено видаткову накладну № 1 від 04.11.2024 на суму 618841,80 грн, скріплену печатками обох контрагентів та підписану з боку відповідача (покупця). Також долучено товарно-транспортну накладну № Р1 від 19.09.2024 на перевезення обумовленого в специфікації товару, підписану та скріплену печатками обох контрагентів.
Відповідач не спростував і не заперечив обставин поставки йому позивачем товару на загальну суму 618841,80 грн та прийняття означеного товару покупцем (відповідачем).
Доказів оплати товару на суму 618841,80 грн суду надано не було.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
З огляду на правову природу укладеного між сторонами Договору, який у розумінні статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини за наведеним правочином регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.
Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Суду не було надано доказів недійсності укладеного між сторонами договору, як і не зазначено підстав, з яких він може бути визнаний недійсним.
З огляду на зазначене, договір № 09/24-15 від 15.09.2024 є підставою для виникнення між сторонами правовідносин та взаємних зобов`язань.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Договором обумовлено відстрочення оплати товару на 90 календарних днів з дати поставки. Оскільки, товар був поставлений 04.11.2024, то він мав бути оплачений відповідачем до 03.02.2025 включно (з урахуванням того, що останній день строку припав на 02.02.2025, вихідний день). Отже, відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання з оплати товару з 04.02.2025.
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.
Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідач станом на день прийняття рішення не оплатив отриманий від позивача товар.
Беручи до уваги вищенаведене, а також враховуючи, що загальна сума основного боргу відповідача за Договором, яка складає 618841,80 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 59656,35 грн за період з 05.03.2025 по 31.10.2025, 3% річних у сумі 13746,40 грн за період з 03.02.2025 по 31.10.2025 та втрати від інфляції у сумі 33334,94 грн, нараховані за період з 03.02.2025 по 30.09.2025. 
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Як уже було зазначено судом вище, прострочення відповідача настало з 04.02.2025, а тому позивач безпідставно визначив датою початку нарахування 03.02.2025. Суд здійснив перерахунок 3% річних за період з 04.02.2025 по 31.10.2025, згідно якого з відповідача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 13733,20 грн.
Щодо нарахування втрат від інфляції, невірна дата початку періоду строку нарахування не вплинула на нарахування втрат від інфляції, з огляду на особливості розрахунку. Проте, позивач безпідставно при здійсненні розрахунку не врахував місяці, в яких мала місце дефляція, в межах визначеного позивачем періоду. Оскільки в місяці з дефляцією розмір інфляції має від`ємне значення, загальна сума інфляції, має бути зменшена на означені від`ємні показники. Підстави не враховувати місяці з дефляцією при розрахунку інфляційних нарахувань у позивача відсутні, оскільки, ці місяці включені в заявлений позивачем період нарахування. Згідно розрахунку суду з відповідача за період з 04.02.2025 по 30.09.2025 підлягають стягненню втрати від інфляції у розмірі 31538,95 грн.
Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.
При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.
Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до п. 7.2 договору у разі порушення більш ніж на 30 календарних днів терміну оплати ресурсів, постачальник має право вимагати від покупця виплати пені в розмірі 0,04 % від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.
Як уже було зазначено вище, позивачем невірно було визначено дату, з якої настало прострочення відповідача, що зокрема вплинуло і на визначення дати з якої у нього виникло право нараховувати пеню. Суд здійснив перерахунок пені за період з 06.03.2025 по 31.10.2025 за ставкою 0,04 % (яка є меншою від подвійної облікової ставки НБУ). Згідно перерахунку суду з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 59408,81 грн.
Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження сплати спірної суми заборгованості чи відсутності прострочення ним виконання своїх грошових обов`язків зі своєчасної оплати поставленого товару за договором. Відповідач був належним чином повідомлений про наслідки не подання відзиву.
Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за договором, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у визначеному судом розмірі.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог та з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8.
Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бейкень Енергетика Україна" (02132 , м. Київ, Дніпровська набережна, буд. 26 Ж, 60, ідентифікаційний код 41602068) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер Інтернешенал Інвестмент Компані" (36003, Полтавська область, м. Полтава, вул. Балакіна, буд. 20, ідентифікаційний код 44972898) суму основного боргу у розмірі 618841 (шістсот вісімнадцять тисяч вісімсот сорок одна) грн 80 коп., 3% річних у розмірі 13733 (тринадцять тисяч сімсот тридцять три) грн 20 коп., втрати від інфляції у розмірі 31538 (тридцять одна тисяча п`ятсот тридцять вісім) грн 95 коп., пеню у розмірі 59408 (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста вісім) грн 81 коп. та судовий збір в сумі 8682 (вісім тисяч шістсот вісімдесят дві) грн 27 коп.
3. В частині позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 13,20 грн, втрат від інфляції у розмірі 1795,99 грн та пені у розмірі 247,54 грн - відмовити.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко