Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________  Справа № 299/4043/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
20.01.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого – судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Онисько С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, 

В С Т А Н О В И В :
Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стасюк Ю.П., звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Вимоги позивача мотивовано тим, що 04.11.2006 року сторони у справі уклали шлюб. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.03.2024 року по справі 299/1165/24 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
За час шлюбу позивачка та відповідач придбали житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , титульним власником якого на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2018 року, посвідченого Виноградівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 608, виступає відповідач по справі ОСОБА_2 . Також за час шлюбу подружжям було набуто земельну ділянку (ділянка під придбаним будинком), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки, 2121286200:10:002:0059, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Позивачка зазначає, що житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктами права спільної сумісної власності, адже набуті (придбані) подружжям за час шлюбу та просить суд поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на ? частку вказаного нерухомого майна.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд такі задоволити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 
Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи з невідомих суду причин в судове засідання повторно не з"явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, відзив на позов не подав. 
У відповідності до порядку, встановленого ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивачка не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивачка в своїй заяві.
Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Також згідно частин 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Виходячи з положень частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені, між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. 
При спільній сумісній власності розміри часток заздалегідь не визначені, хоч і припускається, що вони рівні, тому право кожного із співвласників однаково поширюється на все спільне майно. Вони мають рівні права володіння, користування та розпорядження ним. При цьому частки можуть бути визначені при виділі або поділі майна з додержанням принципу їх рівності, крім випадків, прямо передбачених законом. 
Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. 
Відповідно до положень ст. 331, 334 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
У ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наведено значення термінів, які вживаються у Законі, зокрема, передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень; Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна; об`єкт нерухомого майна (нерухоме майно, нерухомість) - земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці (будівля, споруда тощо), переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення; обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом. 
Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться щодо нерухомого майна, а саме: підприємств як єдиних майнових комплексів; житлових будинків; будівель; споруд, а також їх окремих частин; квартир; житлових та нежитлових приміщень.
У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що з 04.11.2006 по 27.03.2024 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.03.2024 року по справі 299/1165/24 , шлюб між сторонами - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Питання про поділ майна подружжя в зазначеній справі не ставилось.
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 434525362 від 08.07.2025 сторони придбали за час шлюбу житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2018 року за реєстровим № 608, який посвідчений Виноградівською державною нотаріальною конторою; титульним власником житлового будинку виступає відповідач по справі - ОСОБА_2 . 
За змістом статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. 
Також за час шлюбу подружжям ОСОБА_6 набуто земельну ділянку (ділянка під придбаним будинком), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки, 2121286200:10:002:0059, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), право власності на яку 23.12.2019 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_7 , що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 434525362 від 08.07.2025.
Таким чином, житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктами права спільної сумісної власності, адже набуті (придбані) подружжям ОСОБА_6 за час шлюбу.
Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). 
Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. 
Також така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.05.2023 у справі №344/5528/22, а саме набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.
Враховуючи, що суд визнав зазначене нерухоме майно спільною сумісною власністю сторін, виходячи з принципу рівності часток у вказаному майні, вимоги позивачки визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку та на 1/2 частку земельної ділянки підлягають до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.
Поділити спільне майно подружжя: 
1) визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, кадастровий номер земельної ділянки 2121286200:10:002:0059 цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Виноградівського районного суду Закарпатської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

  Головуючий	  Левко Т. Ю.